Indflydelsen af Ozon-Indaanding paa Lungens Funktion. 497 
paa Mennesker, i Særdeleshed er af Vigtighed. Han finder 
nemlig ved disse, at Indaanding af Luft med et ringe, ikke 
nærmere bestemt, Indhold af Ozon bevirker Søvnighed; der 
er altsaa sket en Paavirkning af Centralnervesystemet, uden 
at der dog derved hverken under Indaandingen eller senere 
spores den ringeste Irritation af Luftvejenes Slimhinder. Ogsaa 
ved Forsøg paa Dyr (Kanin og Kat) fandt Binz, at Indaanding 
af lidt Ozon fremkaldte Søvn. Der var altsaa her paavist en 
Indvirkning af Ozonen paa Organismen, der ikke kunde for- 
klares ved den mere eller mindre partielle Destruktion af 
Lungeslimhinden, hvori tidligere Forfattere søgte Aarsagen til 
de ved Ozonindaandingen fremkaldte Symptomer. Bixz mente 
at maatte søge Forklaringen paa disse Fænomener i Foran- 
dringer i det til Centralorganerne strømmende Blod. Nu 
fandt han! vel i Overensstemmelse med BarLow, at de røde 
Blodlegemer destrueredes og Hæmoglobinet forandredes, naar 
Blod udenfor Organismen udsattes for en længere varende 
Indvirkning af stærkere Ozonkoncentrationer; men Indvirkning 
af saadanne svagere Ozonkoncentrationer, som dog fremkalder 
stærke Virkninger ved Indaanding, havde ingen saadan destru- 
erende Virkning paa Blodet, ligesaalidt som en saadan obser- 
veres ved Indaandingsforsøgene paa Dyr. Han slutter da, at 
Ozonen som saadan optages i Blodet og føres til de forskel- 
lige Organer, hvor den udfolder sin Virkning; han tror at 
finde Støtte for denne Betragtningsmaade deri, at en Strøm 
af ozonholdig Luft, der i Blærer ledes gennem Blod, ikke 
under Gennemledningen berøves al Ozonen. Dette betyder jo 
imidlertid kun, at ikke al Ozonen ved en saadan Gennem- 
ledning faar Tid til at opløses i Vædsken. Derimod er det 
ganske sikkert, at Ozonen straks destrueres, naar den virkelig 
bliver opløst i en Vædske, der indeholder saa let oksydable 
Stoffer som nogle af dem, Blodet indeholder. Der er derfor 
ikke Tale om, at Ozonen som saadan i opløst Tilstand kan 
1 Centralblatt f. d. med. Wissensch. 1882. p. 721. 
ar 33 
