556 H. G. ZEurxen. 
som ikke gaar ud fra, at vor Tid er bleven klogere, end de 
vare, men gaar ud paa at lære noget af dem, navnlig at faa - 
fat paa det i deres Synsmaader, som maatte være gaaet tabt 
under den senere generaliserende Udvikling. Der kræves end- 
videre en rigelig Benyttelse af den alt foreliggende Historie- 
skrivning, og idet denne ikke kan antages altid at have frem- 
draget netop det, som man nu har Brug for, kræves der 
ogsaa nye historiske Efterforskninger. 
Selvfølgelig har jeg ingenlunde turdet haabe at naa et saa 
højt Maal; men jeg har stræbt hen imod det og haaber at 
have ydet Bidrag til at naa det. Om jeg ved disse Bidrag 
har været paa rette Vej, har selve mit Arbejde ofte givet mig 
Lejlighed til at prøve. Jeg har saaledes faaet Bekræftelse paa 
den i mine tidligere Arbejder vundne Opfattelse af Oldtidens 
Fremgangsmaader og Tankegang ved senere at se, at Renæs- 
sancens Forfattere, der havde søgt deres egen bedste Belæring 
i Oldtidens Litteratur, enten umiddelbart opfattede denne som 
jeg eller dog ved dette Studium selv netop førtes ind paa en 
saadan Tankegang som den, jeg havde tillagt de gamle. 
Endnu skal jeg bemærke, at de Maal, som jeg her har 
omtalt, ikke fra først af have staaet mig klare i deres fulde 
Omfang, men at de efterhaanden have klaret sig under selve 
mit Arbejde. Det er den Besvarelse, man finder paa de 
Spørgsmaal, som man først stiller sig, der fører til at stille 
de næste Spørgsmaal. 
Først laa den Opgave mig nær som Geometrer at studere 
den gamle græske Keglesnitslære. I denne er der naaet vidt- 
rækkende Resultater; de ere fremstillede i de gamles strenge 
Form, Sætningerne først og dernæst Beviser, der til fulde 
godtgøre, at Sætningerne ere rigtige, men umiddelbart ikke 
give Oplysninger om, hvorledes de ere fundne. Forfattere fra 
Oldtiden berette vel tillige om visse Metoder; men disse ere 
af en saa formelt logisk Natur, at de ikke forklare Tilveje- 
bringelsen af det saa fyldige positive Indhold af Sætningerne. 
4 
