568 H. G. Zeursen. 
Det mest iøjnefaldende Træk i Warzis' Integrationer er 
hans dristige Anvendelse af ufuldstændige Induktioner og af 
Analogislutninger. Hvad der er bevist for det Tilfælde, hvor 
et vist Tal er helt og positivt, overfører han saaledes jevnlig 
uden nogen ny Begrundelse paa de Tilfælde, hvor det er 
brudent eller negativt. Han gør ikke dette af Mangel paa 
logisk Sans, hvilken han f. Eks. lægger for Dagen ved sine 
eksakte Udtryk for infinitesimale Grænseovergange, men i Tillid 
til det hele mathematiske Systems Brugbarhed. Denne Tillid 
skuffes ikke, hvad Resultaternes Rigtighed angaar, og den har 
senere givet Anledning til de Begrebsudvidelser, som lade Be- 
handlingen fra først af omfatte ogsaa de Tilfælde, som han 
selv kun faar med ifølge Analogi. 
Til Slut sammenstilles en Del ,Anvendelser af Integra- 
tionerne”, i hvilke ogsaa Huygens tager levende Del. Det ses 
deraf, med hvilken Sikkerhed man forstod at omsætte et 
Integrationsresultat fra et Omraade til et andet, Kvadraturer 
til Rektifikationer, Tyngdepunktsbestemmelser til Bestemmelser 
af Inertimomenter o.s. v. Netop dette klare Blik for Enheden 
af de forskellige Bestemmelser, som nu udføres ved en og 
samme Integration, har berettiget os til under et at tale om 
»Integrationer" i Stedet for åt udstykke disse i Kvadraturer, 
Kubaturer o.s. v. Dette Blik skærpedes derved, at Manglen 
paa færdige Metoder stedse gjorde det ønskeligt at faa hver 
Integration udført paa det Omraade, hvor der forelaa bedst 
Midler til dens Gennemførelse. 
3. I Betragtning af, at ingenlunde enhver Integration 
kunde udføres under endelig og algebraisk Form, men navnlig 
mange føres tilbage til Cirklens og Hyperblens Kvadratur, det 
er til cirkulære og logarithmiske Funktioner, fik man for disses 
og andre — nu saakaldte transcendente — Integralers Ved- 
kommende Brug for uendelige Tilnærmelsesbestemmelser, særlig 
for uendelige Rækker. Foreløbig fremstilles i Bogen, hvad der 
16 
