589 Kirstine MEYER. 
som Magneten, der kan bevæge et Legeme og give det Evne 
til at bevæge andre. Han siger saa: ,Man maa dernæst 
»antage, at den første Motor meddeler Evne til at frembringe 
»Bevægelse til Luften eller Vandet eller et hvilket som helst 
»af de Legemer, som Naturen har skabt til at give Bevægelse 
,og modtage den". Noget senere sammenfattes Resultatet af 
Undersøgelsen: , Derfor sker der i Luft og Vand en saadan 
,Bevægelse, som nogle siger er Antiperistasis, og det er umuligt 
»påa nogen anden Maade at løse Tvivlsspørgsmaalene". Den 
Analogi — Magnetens Forhold overfor Jernet —, som han 
her henviser til, fører imidlertid igen tilbage til den samme 
gamle Tanke. Ordet er altsaa her brugt om et Gensidigheds- 
forhold mellem et Legeme og dets Omgivelser, som antages 
at være bestemt ved, at ensartede Ting tiltrækker hinanden, 
og uensartede Ting frastøder hinanden. Naar Antiperistasis 
har kunnet bruges til at betegne dette Forhold, maa det være, 
fordi dets almindelige Karakter er i Slægt dermed. 
Ser vi tilbage paa det, der er anført om Antiperistasis, 
kan Resultatet sammenfattes saaledes: Ud fra nogle faa Iagt- 
tagelser fastslaas Princippet; en medvirkende Grund til at det 
fremtræder, er Forestillingen om, åt det ensartede har Til- 
bøjelighed til at søge sammen, det uensartede til at stille sig 
fjendtligt overfor hinanden. Princippet faar Betydning, fordi 
det lykkes at forklare en Mængde Fænomener ved at gaa ud 
fra dets Rigtighed. De vigtigste af disse er: Hagl, de stærke 
Regnskyl om Sommeren og i de varme Egne af Jorden, Fæno- 
mener ved Dugdannelse, Meteorers Bevægelse samt Lynild. 
Da nu Aristoteles tilmed siger: ,Vi mener, at Vinde paa 
»Jordens Overflade, Jordskælv, Torden i Skyerne skyldes samme 
»Aarsag" ”, og man virkelig kan finde Spor af Princippets An- 
vendelse ved Forklaring af alle disse Ting, er det jo ikke 
mærkeligt, at et Princip, som Aristoteles dog mener at maatte 
r Met: 1559701 
