Om ,Antiperistasis". 585 
Ogsaa til praktiske Omraader udstrækker han Princippets 
Anvendelser. Han raader til at bestænke en besvimet med 
Vand og gnide ham, thi derved antiperisteres den indre Varme, 
»hvilket gavner ham”. Han fortæller, at Fiskernes Næt raadner 
mere om Vinteren end om Sommeren i Modsætning til andre 
Ting, fordi Havets Dyb er varmere om Vinteren paa Grund 
af Antiperistasis. Han anfører som Støtte for denne Antagelse, 
at Søer damper mere om Vinteren. 
Det ses af disse Eksempler, der kan suppleres med flere, 
at Antiperistasis virkelig er ophøjet til en Slags universel 
Forklaringsgrund, omtrent som Princippet om Energiens Ved- 
ligeholdelse nuomstunder. 
Middelalderens Naturvidenskab og dens Forhold til Oldtidens 
beskrives af en Kender som Bacon paa følgende Maade!: 
»Nogle ældre Forfatteres Skrifter gaar for at være den 
»sande Videnskab ... Men nu er Naturvidenskaben en Over- 
»levering, der skal troes og ikke undersøges eller forøges ved 
»nye Opdagelser, og nu følger Lærling efter Lærer, og det er 
»ikke saaledes, at den, der opfinder, følges af én, der fortsætter 
»og bringer videre; og derfor staar Naturvidenskaben stille og 
»har staaet saaledes 1 Menneskealdere, og det som en Gang er 
»Slaaet fast, det staar fast, og det som er tvivlsomt, vedbliver 
,at være tvivlsomt . . . Kundskab fremstilles for Menneskene i 
»en Form, som om alt var fuldendt". 
Efter denne Beskrivelse af Tiden indtil omtr. Aar 1600 er 
det ikke at vente, at Antiperistasisprincippet er blevet korri- 
geret eller forandret i Løbet af Middelalderen. Vi finder det 
da ogsaa i det væsentlige uforandret selv hos dem, der be- 
tragtes som Forløbere for den nye Tid. 
En af de første, der opponerede mod en Del af Aristoteles” 
Meninger var Bernhardinus Telesius. Hvad angaar Tanken 
om Frastødning mellem Varme og Kulde udtaler han sig 
1 Filum Labyrinthii. 
