594 KirsTINE MEYER. 
bedre Overensstemmelse med Naturens Visdom og Godhed, 
der har til Formaal at bevare alle Ting, end netop at forsyne 
to saa vigtige Faktorer som Varme og Kulde med selvfor- 
stærkende Evne overfor Modsætningen, da de jo ellers vilde 
ophæve og ødelægge hinanden. Carneades (Angriberen) spotter 
herover og ivrer mod Brugen af Formaalsaarsager i det hele, 
men tilføjer tillige, at hvis det var rigtigt, at Varme og Kulde 
havde selvforstærkende Evne, saa maatte de have Tanke og 
Følelse som levende Væsner, der kan sætte sig i Forsvarsstand 
overfor hinanden, og intet er saa taabeligt som at tillægge 
livløse Ting noget saadant. Tanken om Afstandskræfter mellem 
livløse Ting ligger aabenbart en Mand fra det 17de Aar- 
hundrede fjærnt. Endvidere angriber han den Tanke, som 
Antiperistasis hviler paa: at Modsætningerne forstærker hin- 
anden, og hævder samt støtter med Eksempler den Anskuelse, 
at det langt snarere kan siges at være en almindelig Naturlov, 
at de søger at ødelægge hinanden. Naar det undertiden kan 
se anderledes ud, har det særlige Grunde, saaledes ofte den, 
at vor Sanseopfattelse er bestemt ved samtidige og foregaaende 
Indtryk. Han siger i den Anledning: ,Og skønt det ikke kan 
»nægtes, at hvidt, omgivet med sort, og sort med hvidt, bliver 
»derved mere iøjnefaldende, saa er det dog en anerkendt Ting, 
»at der er ikke nogen virkelig Forøgelse af nogen af disse 
»Kvaliteter, men kun en tilsyneladende, der opstaar ved den 
»Sammenligning, som anstilles af vore Sanser ved, at de bringes 
»Sammen”. Kontrastvirkning er ham altsaa ikke noget fremmed 
Begreb. Fra Forsvarernes Side anføres dernæst alle de 
Fænomener fra gammel og ny Tid, som vi nu har lært at 
kende, og det bliver da Angriberens Sag at imødegaa dem. 
Først undersøger han da alle de Eksperimenter, som an- 
føres til Støtte for Sagen, og som stammer fra en nyere Tid. 
Han paatager sig at vise, at af dem er nogle falske, andre 
tvivlsomme, og de, der ikke hører til disse to Arter, er util- 
strækkelige eller kan forklares uden Anvendelse af Princippet. 
29 
