Om ,Antiperistasis". 599 
Et Hovedpunkt i Aristoteles' Anvendelse af Antiperistasis 
er Forklaringen af Hagldannelsen. Herimod indvender Car- 
neades, at hvis Forklaringen var rigtig, maatte man vente, at 
det vilde hagle langt hyppigere om Sommeren og i varme 
Egne, end det faktisk gør. Endvidere er det ikke blot om 
Sommeren, at det hagler, men ogsaa om Vinteren, hvilket der 
anføres flere Beretninger om. Haglenes Størrelse taler ogsaa 
imod den gamle Forklaring, at det er Regndraaber, der fryser 
under Faldet gennem den varme Luft, saalænge det ikke er 
lykkedes at paavise Regndraaber af blot tilnærmelsesvis saa 
stor Vægt, som den Haglene hyppigt har. 
Kulden i den mellemste Region af Luften som Følge af en 
Antiperistase mellem Kulden og Varmen i den øverste og 
nederste Del af Luften behandles ligeledes, og Boyle søger at 
gøre det indlysende, at det er urimeligt at antage, at den 
3dje Region er varm overhovedet; det er ganske interessant 
at se, at han herunder paralleiiserer Meteorer med ,de Ild- 
»fænomener, Helena, Castor og Pollux, som hænger i Skibenes 
»Sejl i Stormvejr". 
Det er let at mærke, at Boyle føler sig påa sikrest Grund, 
naar han har Eksperimenter til Støtte. Han anfører nogle, 
som direkte modbeviser Antiperistasis. De er: 
1) En Jernstang saa tyk som en Mands Finger, var i den 
ene Ende forsynet med et meget bredt og tykt Stykke Jern; 
dette gjordes glødende og anbragtes pludselig i koldt Vand, 
og dog kunde man ikke mærke, at den anden Ende blev 
varmere derved, saaledes som en Tilhænger af Tanken om 
Frastødning mellem Kulde og Varme vilde vente. 
2) Et godt lukket Termometer, 12 eller 14 Tommer langt, 
indeholdt Sprit; det blev anbragt midt i et Kar med koldt 
Vand, der blev anbragt i et større Kar, hvori der blev heldt 
varmt Vand, og det blev omhyggelig iagttaget, om Termometret 
sank, fordi Vandets Kulde blev drevet indad ved den om- 
[&s) 
=1 
