604 Kirstine Meyer. Om ,Antiperistasis". 
der smelter ved 75”, som leder langt bedre end Vand, 
og hvis Varmefylde er 0,0338, udhamrer det til tynde Blade, 
hvis Form iagttages og udmaales ved Mikroskop og Mikro- 
meter og eftertegnes saa nøje som muligt med alle Spidser; 
det anbragtes paa Fiskeben, der leder meget daarligt, og op- 
hængtes i underafkølet Vand, hvor Frysning fremkaldtes. 
Derefter undersøgtes de smaa Blade, men da der ikke viste 
sig den mindste Forandring i Formen, selv af Spidserne, kan 
der ikke have været nogen Smeltning. Dernæst undersøgte 
Erman det samme med et lille, meget følsomt Lufttermometer 
med en lille Beholder af tyndt Sølvblik, men heller ikke her 
var der det mindste Spor af Stigning af Temperaturen over 
0”. Lignende Forsøg gjordes med Glaubersalt i Steden for 
med Vand, men heller ikke her var der nogen momentan Op- 
varmning at spore paa Metallet. 
Erman omtaler Antiperistasisteorien og den deri indeholdte 
Tanke og sammenstiller denne med Lovene for Magnetismens 
og Elektricitetens Virkninger. Det er ganske karakteristisk, 
at han herom bemærker: 
»An sich ist diese Art des Gegensatzes eben so denkbar 
»Wie die andere; +- s kånnte eben so gut + < abstossen als 
Sanrehenie el 
Det er muligt, at saadanne Undersøgelser, som de. her om- 
talte, har været blandt de mange Ting, som har ført til, at 
Clausius i 1850 kunde fremsætte og hævde som almindelig 
Erfaringslov den saakaldte 2den Hovedsætning i Varmelæren: 
»Varmen kan ikke uden Kompensation gaa fra et koldere til 
»et varmere Sted; hermed er al Tanke om Antiperistasis- 
virkning ihjelslaaet. : 
32 
