Om Regnormenes Forliold til Hhizomplanteine. 69 



A. Neddragning ved Roddemes Sammeiitrækniiig. 



At unge Rødder under Væxten kunne forkorles hos mange 

 Planter, maa ikke alene anses for bevist ved Hugo de Vries's, 

 V. Slroevers, A. Ilimbachs og andres Experimentalunder- 

 søgelser, men er tillige let paaviselig ved umiddelbare Iagt- 

 tagelser i Naturen. Der er saa meget mere Grund til at lægge 

 Vægt paa saadanne, som Resultaterne af de nævnte Forfatteres 

 Laboratorieforsøg ikke fortjene at tages som fyldestgørende 

 Forklaring paa Planternes almindelige Sænkning, uden at de 

 suppleres ved direkte Iagttagelse af den naturlige Vegetation 

 og den Jordbund, i hvilken den voxer. 



Det er ikke vanskeligt at iagttage, at Rødderne forkortes 

 under Planternes naturlige Væxtforhold. Sachs minder saaledes 

 om , at det indiske Figentræs Luftrødder i Begyndelsen hænge 

 slapt ned fra Træernes Grene , indtil de ere trængte ned i 

 Jorden og have forgrenet sig der; den i Luften værende Del 

 af Roden bliver da saa stramt spændt som Strængene paa et 

 Klaver, en Følge af betydelig Sammentrækning i Rodlegemet. 

 Men ogsaa i vor egen Flora kan den Art Iagttagelser gøres. 

 De unge Rødder hos Primula elatior ere slappe og ofte bøjede, 

 naar de findes tæt under Jordens Overflade og endnu ikke ere 

 forgrenede; senere ere de ofte saa stramt spændte som Stræn- 

 gene paa en Bue. 



At dette maa have stor Betydning for Plantens Befæstelse 

 i Jorden, synes indlysende. Planten spændes — for al bruge 

 et Billede af Sachs — fast ved sine Rødder som en Skibsmast 

 ved sine Tove. iMen en anden Sag er del, om denne Rod- 

 sammentrækning almindeligvis formaar at drage de voxende 

 Planter ned i Jorden, og om den overhovedet, som paastaael, 

 er Aarsag til hele det her omhandlede, vidt udbredte Fænomen. 

 For at dette skulde være muligt, maatte det forudsætte en 

 mangeartet særlig Beskaffenhed, baade i de neddragne Stænglers 

 Bygning, i Røddernes Forløb og i det omgivende Mediums, 



