Om Regnormenes Foiholil til Rliizomphuiterne 



1 



Fis. 1. Ficaria rununcnloides. 



sidste Aars Knolde (Fig. 1), 

 der ere lejrede over forrige 

 Yæxtperiodes, nedsænkede i 

 Bunden og ganske dækkede 

 — hvor ikke Regnskyl o.desl. 

 have blottet tidligere skjulte 

 Plantedele. — Den forskel- 

 ligste Konsistens af Jord- Gennemsnit af to-aarigt Rliizom med til- 

 , liorende Knoide og enkelte Rødder. * Fjor- 



bunden synes ikke at have „„mie kollaberede Knoide. St. > . 

 den ringeste Indflydelse paa 



de lodrette Rhizomers Evne til at trænge ned i Grunden under 

 naturlige Forhold. 



Men en nærmere Undersøgelse af Jordbunden selv vil vise, 

 at Nedtrængningen foregaar regelmæssigt paa Steder, hvor det 

 maa erkendes for ganske umuligt, at de paagældende Axedele 

 kunde være dragne ned af Rødderne. Et Par Exempler fra 

 Løgarter, der høre til den Gruppe af nionokotyle Planter, hvis 

 regelmæssige ISedsænkning i Jorden er bleven hyppigst be- 

 mærket og beskrevet af andre, ville oplyse dette. 



Paa en fast trampet Legeplads for Børn i Søndermarken 

 ved København fandtes under gamle Bøgetræer i Maj Maaned 

 en spredt Vegetation af Allium oleraceum, der dog allerede 

 mod Slutningen af denne Maaned for største Delen var afslidt 

 og nedtrampet. Paa denne Tid havde hver Plante dannet et 

 Stilkløg i selve Jordens Overflade, der er den Plads, paa hvilken 

 disse Løg normalt dannes hos os, ogsaa paa andre Lokaliteter. 

 De unge Løg begynde altsaa deres Liv i Jordens Overflade, 

 men sænkes med Alderen dybere. Omstaaende Fig. 2 giver et, 

 hvad alle Maalene angaar, nøjagtigt Billede af Løgenes Leje i 

 en udskaaren Jordtærning, der var aldeles fast, og hvor hvert 

 Løg saa at sige var inkrusteret i kompakt Jord. Fig. 2, b an- 

 giver Dybde og Størrelse paa et ældre Løg, udgravet i umid- 

 delbar iSærhed af den optagne Jordtærning. Figuren vil vise, 

 hvor nøje bestemt Forholdet er mellem Logenes Størrelse og deres 



