Om Regnormenes Foilmld til Hhizomphiiilei ne. i)7 



C. Dybdens Lov. 



Hovers Forklaring af hans "loi de nivean« lindes refereret 

 ovenfor, Side GB. 



Det har forekommet mig besynderligt, at Royer benævner 

 det omhandlede Fænomen la loi de nivean, da den hele Udvik- 

 ling synes at vise, at det vitale Centrums Plads i Jorden retter 

 sig, ikke efter Afstanden fra Overfladen, men efter Voxestedets 

 ydre Forbold, saasom Fugtigbed og Tørke, Bundens Beskalfenhed 

 0. dsl. Man kunde vistnok rettere udtrykke den Regelbundethed, 

 som den ansete Forfatter her henleder Opmærksomheden paa, 

 saaledes: Uagtet liver Plantearts Stængelbasis i Almindeligbed 

 findes i en vis Afstand fra Overfladen, saa har Arten dog Midler 

 til at lempe sig efter Forholdene, saa at Individet stedse stræber at 

 anbringe sit vitale Centrum under de for Udviklingen gunstigst 

 mulige Forhold. Lægges saaledes Vægten paa Evnen til nyttige 

 mindre Pladsforandringer, saa have vi kun et vel bekendt og i 

 Planteriget udbredt Fænomen for os ; men R,oyer søger med 

 denne Evne at forene en hos Planten forekommende spontan 

 Stræben efter at søge et Normalniveau i Jorden, hvis Nytte 

 bliver vanskelig at forstaa, da Planten forlader det, saa snart 

 det ikke passer den. En Undersøgelse af Forboldene i Naturen 

 har ikke bragt mig nærmere til Forstaaelsen af hans Theori. 



Plantens Stræben efter et Normalniveau indeholder for det 

 første den Anomali, at mangfoldige lodrette eller skraat opad- 

 rettede Rhizomer samtidigt sænkes i Jorden og voxe ud af den; 

 deres Væxt medfører altsaa, naar man i Sænkningen ser en 

 spontan Virken , som Royer gør, to modsatte Bevægelser, der 

 kunne ophæve hinanden, eller hvoraf den ene kan være stærkere 

 end den anden. 



Betragte vi f. Ex. Allium ursinum (Fig. 3), hvis lodrette Rhizom 

 almindeligvis bestaar af 3 Led, saa forlænges det aarligt med 

 ca. V2 Ctm. og søger saaledes Overfladen, men en anden, 

 af Royer ikke nærmere forklaret Proces drager det samtidigt 



