Om Regnormenes Forholil til Rliizomplanleine. 



121 



Rliizonidele og deres Hødder dæk- 

 kede med friske l\egnormetiier. 

 Ifølge deres Beskaffenhed ere disse 

 Riiizomer dog i mindre Grad end 

 de foregaaende Ijnndne til denne 

 Lokalitet, men de udsikle sig al- 

 mindeligvis frodigst her, hvor tillige 

 Jordstænglernes aarlige ^ æxt nnder 

 Regnormenes livlige Hypning synes 

 kraftigst (Fig. 18l. Leddene blive 

 længere , end hvor de nævnte Dyrs 

 Virksomhed er indskrænket. 



4. Knolde og Løg. Medens de 

 lodrette og skraat stillede Rhizomer 

 stadigt ved Åxens Forlængelse med 

 kortere eller længere Led, alt efter 

 Plantens Natur eller Hypningens 

 Grad, løfte deres Vinterknopper en 

 længere eller kortere Strækning op 



til Jordens Overflade, saa formaa Knoldene og Løgene ikke 

 delte, og de maa derfor efterhaandeu synke dybere i dette 

 Medium, som vi have vænnet os tii at betragte som fast, men 

 som ikke desto mindre er i stadig Bevægelse. Af det foran 

 udviklede vil det forstaas, at den Hastighed, med hvilken Knol- 

 dene af Corydalis - Arterne og af Scrophularia nodosa samt 

 Løgene af Gagea og AUium sænkes i Mulden, maa bero paa 

 Omfanget af den af fremmede Faktorer, navnlig af Regnormene, 

 foretagne Dækning, og altsaa maa afhænge af Lokaliteten og af 

 den Evne, som hver Planteart har til at modstaa Sænkningen 

 eller til at modarbejde den ved Rhizomets Væxt opad (f. Ex. AUium 

 iirsinum). Det Fænomen, som Royer ved sin loi de niveau 

 lientyder til, er derfor ubestrideligt tilstede, og hans Anskuelse 

 om, at Sænkningen modificeres af ydre Forhold og af Plantens 

 Natur, kan ligeledes tiltrædes, men jeg er overbevist om, at han 



Fig. 18. Hierucivm ndgatum. 

 Skraat stillet Rliizom, set halvt 

 fra oven, halvt fra Siden. Den 

 punkterede Linie angiver Jor- 

 dens Overflade. St. '4. 



