Midtgruppeii paa Paithenonsfrlsen. 145 



ligesom Guden inde i Templet, der staar i al sin Majestæt lige 

 overfor de tilbedende. Han fandt i denne Henseende ogsaa et 

 Fingerpeg i den ved flere Fester brugelige Skik at fremsætte 

 Stole eller Bænke og Borde for de Guder, man indbød til at 

 komme og hvis Nærværelse man ventede, de saakaldte Theo- 

 xenier eller Lectisternier. 



Romernes Lectisternia bleve optagne fra Grækenland, ifølge 

 sikker Overlevering første Gang Aar 399 f. Kr. Da en pest- 

 agtig Sygdom hærgede Folket, raadspurgte man de Sibyllinske 

 Bøger, og efter deres Bud forsonede man 3 Gudepar, Apollo 

 og Latona, Diana og Hercules, Mercurius og Neptun, ved en 

 flere Dages Fest, hvor man fremsatte pragtfuldt opredte Løj- 

 bænke for dem med rigt dækkede Borde foran ^). Der var en 

 Løjbænk for hvert Par. 1 den ældste Tid sad man til Bords, 

 hgesom vi gøre det. Saaledes altid hos Homer, og endnu 

 paa en bekendt Vase med røde Figurer i den strenge Stil, 

 Sosias' Skaal, se vi Guderne siddende med Skaale i Hænderne^). 

 Men i det 6te Aarhundrede, som det synes, udbredte sig baade 

 i Grækenland og i Italien den Skik , at Mændene laa til Bords, 

 og dette holdt sig hele Oldtiden igennem, naar undtages en- 

 kelte afsides og tarvelige Egne, hvor den gamle Skik bevaredes, 

 som paa Kreta ^). Ikkun Kvinderne (at sige anstændige Kvinder) 

 og Børn sad. De Bænke (xÅcvai , lecti) , der hertil brugtes , og 

 som vi se fremstillede paa utallige Afbildninger med deres 

 Tæpper og Hovedpuder, vare bestemte til to Personer; i Nøds- 

 tilfælde kunde ogsaa en tredie faa Plads. Dette er saa konstant, 

 at man angav Spisesalenes Størrelse efter, hvor mange Løjbænke 



M Livius V, 13,6: Duumviri sacris faciundis, lectisternio tune piimum 

 in urbe Romana facto, per dies octo Apollinem Latonamque, Dianam 

 et Herculem , Mercurium atque Neptunum tiibus quam amplissime tum 

 apparari poterant, stratis lectis placavere. 



') C. O. Miiller, Denkmåler d. alten Kunst I, pi. XLV. Denkmåler des 

 Kaiserl. deutsch. archåol. Instituts I, Taf. 9 — 10. 



') Athenæus IV, p. 143 e. 



10* 



