154 J- L. Ussing. 



fordre Læseren til at se paa Monumentet selv, og hvis han 

 ikke føler sig overbevist ved at se paa Manden og Drengen, 

 da at vende Øjet til den parallele Gruppe, Kvinden med de to 

 Piger, hvor det om muligt endnu tydeligere viser sig, at Stolene 

 ikke bringes, men hentes. Det er ikke den voxne Kvinde, men 

 den foran hende staaende Pige, der har grebet fat paa Stole- 

 benet; hun selv har sluppet det med sin venstre Haand og 

 søger nu kun med den højre at lægge Stolen til Rette paa 

 Pigens Hoved. Den anden unge Pige har for længe siden faaet 

 sin Stol tilbørlig anbragt, og vender sig nu for at gaa bort. 

 Hendes Bevægelse kan ikke forstaaes paa anden Maade. Naar 

 Furtwångler mener, at hun vender sig om for at se efter sin 

 Efterfølgerske, og deri linder en Antydning af, at der kom flere 

 Piger med Stole bagefter M, da maa en saadan Symbolik vistnok 

 findes Phidias aldeles uværdig, ligesom man da heller ikke 

 finder sligt andensteds paa Frisen , end ikke ved Slutningen af 

 Ryttertoget. Det vilde virkelig passe sig lidet for den unge 

 Pige, der gik som Difrofore i Processionen, at se sig om efter 

 de andre. 



Efter hvad der her er udviklet, synes Gaadens Løsning at 

 frembyde sig af sig selv. Kunstneren har ikke fremstillet den 

 Episode af Festen, som man har tænkt paa. Frembæreisen eller 

 Overbringelsen af Peplos, men det, som var Hovedsagen, det 

 store Offertog, som Guderne naadig tage imod. Midtgruppen 

 forestiller Forberedelsen til Gudernes Modtagelse. Kongen, 

 fiaadeoQ^ den Arcbont, der havde overtaget det gamle Konge- 



gezogeii hat um ihn in die Niihe des Gesichtes zu bringen und priifend 

 zu betrachten« (han ei" aUsaa nærsynet); »aueh die Haltung seiner 

 Rechten ist eben so wie wenn man einen StoH" priifend anfasst«. Det 

 sidste forstaar jeg ikke. Det var ogsaa noget sikligt at prøve Stoffet, 

 naar det allerede var overleveret paa det allerhojtideligste. 

 ') Furtwångler, Meisterwerke S. 186: »Das zweite Mådchen schreitet gleich- 

 falls auf die Priesterin zu, wendet sich jedoch halb zuriick, wie um 

 nach einer Nachfolgerin zu sehen. Der Kiinstler hat hierdurch oflenbar 

 andeuten woUen , dass noch mehr gleichartige stuhltragende Mådchen 

 folgend zu denken sind.« 



