160 ^- ^- Jørgensen. 



optraadte i Fællesskab med dem baade politisk og socialt. En 

 dyb biiman Dannelse, nedarvet fra forrige Aarhnndrede, gik her 

 Haand i Haand med en levende Begejstring for det genfødte 

 Tyskland og den alvorligere Aand, der som en Reaktion mod 

 det franske Væsen gav Tiden sit Præg. Ogsaa P'yrsteslægterne 

 sluttede sig nøje til dette Samfund: Hertugen af Avgustenborg, 

 som dog døde kort efter Freden i Kiel, medens hans Sønner 

 endnu var unge; Messerne, den gamle Statholder, Landgreven 

 paa Gottorp, og hans Søn, den kommanderende General Prins 

 Fredrik i Rensborg; endelig Hertugen af Holsten- Beck paa 

 Wellingsbi'ittel , Præsident for det patriotiske Selskab, og efter 

 ham Sønnen, Hertug Vilhelm af Gliicksborg , Hs. Maj. Kongens 

 Fader, der var Landgrevens Svigersøn og Kongens Svoger. Der 

 var i dette Samfund, som samlede sig i en snæver Kreds om 

 Kiel, en social Styrke, en Intelligens og en Dygtighed, som 

 maatte skaffe det afgørende Betydning som Faktor i Monarkiet; 

 der gaves i det danske Hovedland intet helt tilsvarende. 



Dette Samfund attraaede intet mindre end at løsrive Hol- 

 sten eller Hertugdømmerne fra Danmark ; det var tværtimod til 

 det yderste loyalt. Den første politiske Livsytring er en Ytring 

 af Loyalitet. Der var under den kortvarige Okkupation af Kiel 

 gjort et Forsøg fra tysk og svensk Side paa at rokke Holste- 

 nernes Troskab mod det danske Kongehus. A. W. Schlegel, 

 som fulgte med Grev Piaten, der var udset til Statholder i Hol- 

 sten , udgav et voldsomt Angreb paa Landets Regering, det 

 samme gjorde den tyskfødte Prof. Heinrich, og aandrige Damer 

 som Charlotte Rantzau paa Seelust i Kiel og Fru Schleiden 

 paa Ascheberg, begge ligeledes fødte Syd for Elben, sluttede sig 

 til Ønsket om Hertugdømmets Løsrivelse. Da derefter Norges 

 Rejsning mod Indlemmelsen i Sverige foranledigede Fortsættelsen 

 af Landets Okkupation i et helt Aar, hævede der sig ogsaa 

 udenlands Stemmer for at kaste Holsten i den store Smelte- 

 digel, af hvilken Napoleons ivrigste Fjender skulde hente deres 

 Belønning; man lod forstaa, at en preussisk Prins (Heinrich) 



