180 A.. D. Jørgensen. 



Aaret 1837 gennemgik en haard Sygdom, som man ikke troede 

 han vilde komme over, beredte man sig til fra alle Sider at 

 bestorme Prinsen straks efter Tronbestigelsen. Men alt nu 

 var denne bestemt paa ikke at give efter for et saadant For- 

 langende. Han skriver i sin Dagbog (under l^de Jan.): •< Adler 

 fortalte mig , at Tage Kloumand havde sagt ham , at det var 

 de Liberales Hensigt straks efter Kongens Død , hvis den var 

 paafulgt i Mandags eller Tirsdags, at komme med Folkestimmel 

 for at forlange den norske Konstitution. Jeg svarede ham, at 

 det var bedre at forekomme, men skete det, da var det en god 

 Lejlighed til at vinde den store Hobs Agtelse ved at afslaa 

 en saadan Begæring med Fasthed. Ganske andre Omstændig- 

 heder havde 'fremkaldt den norske Konstitution, jeg regerede 

 ifølge Kongeloven med de af Kongen givne Institutioner, og 

 disse vare Folkets lovlige Organer til Tronen^ M. 



Denne Stemning blev i de følgende Aar snarest bestyrket. 

 I Hertugdømmerne begyndte Sprogstriden og Debatterne om 

 Arvefølgen at forurolige Sindene og varsle store Vanskeligheder 

 i den kommende Tid, og i Kongeriget fremkaldte den voksende 

 Opposition, der gav sig Udslag i Pressen, alt nu en stærk 

 konservativ Modstrømning. 



1 de mest intelligente Kredse saa man med Ængstelse paa 

 de politiske Interessers alt opslugende Malstrøm , og adskillige 

 af de mest ansete Forfattere optraadte stærkt polemisk derimod. 

 Saaledes Grundtvig, Fru Gyllembourg, Heiberg, Hertz, Povl 

 Møller, Paludan Muller, Sibbern, P. Hjort, — blandt de yngre 

 S. Kierkegaard o. a. Frem for alt gav Hertz et vægtigt Indlæg 

 i sine "Stemninger og Tilstande« (1839), der ramte den unge 

 Liberalisme lige saa sikkert som hans "Gengangerbreve« til sin 

 Tid havde ramt de literære Partier. 



Prins Kristian tilhørte ifølge hele sin Aandsretning for en 

 stor Del netop denne Del af Samfundet, om han end havde 



1) Sml. H. Hage, Johannes Hage, S. 121 fl. 



