184 A. D. Jørgensen. 



Lovgivnings- og P'inanssager, først i Sektioner, derpaa i Fælles- 

 møde , hvorefter de skulde forelægges Kongen i Gehejmestats- 

 raadet, til hvilket ogsaa andre kunde indkaldes for de enkelte 

 Anliggenders Vedkommende. Endvidere kunde der holdes Mi- 

 nisterraad med tilkaldte Departementschefer for at forherede 

 Lovforslag m. v. Ad denne Vej mente Kongen, at de forekom- 

 mende Stridspunkter kunde udjævnes , Partiførerne bringes i 

 Forbindelse med hinanden, og de fælles Interesser træde i For- 

 grunden, -- «og», saaledes slutter han sin Fremstilling, « skulde 

 heraf end i Tidens Løb fremgaa en konstitutionel Forfatning 

 for det danske Monarki, en Forandring i Grundloven, som 

 visselig ikkun en bydende Nødvendighed til Undersaatternes Vel 

 kan retfærdiggøre , saa vil alle derhenhørende vigtige Over- 

 vejelser om de deraf flydende organiske Love ligeledes henhøre 

 til Statsraadets Arbejde og tjene Kongen til Vejledning for de 

 Ueslutninger, han maalte føle sig kaldet til at tage, med stadigt 

 Hensyn til det Ansvar, der er paalagt ham, at efterlade Riget 

 lige stærkt ved Enighed og Undersaatterne i tiltagende Velstand 

 som et lykkeligt og mod Forsynet taknemmeligt Folk». 



De Forhandlinger, som nu i Efteraarets Løb førtes, synes 

 desværre ikke at være blot tilnærmelsesvis bevarede, i alle Til- 

 fælde findes de ikke blandt Kongens Papirer. Hovedtrækkene 

 vil dog kunne følges. 



Den 8. Sept., endnu før Kongens Tilbagekomst , besvarede 

 Justitsminister Stemann det fremsatte Spørgsmaal. Han fra- 

 raadede Oprettelsen af et Statsraad og Kollegiernes Omdan- 

 nelse til Ministerier. Det vil ikke tilfredsstille den offenlige 

 Mening og ikke bringe noget Udbytte for Sagernes Behandling 

 ud over det. Kollegierne nu yder (!). Derimod kan han ikke 

 undlade at fremhæve, «at Ønsket om en friere Udvikling af vor 

 Forfatning, væsenlig grundet paa den Frygt, at tilkommende 

 Eneherskere ikke maatte besidde den Visdom, den Erfaring og 

 det høje Ædelsind , hvormed Riget for Tiden styres , ej alene 

 lydelig har udtalt sig i alle Stænderforsamlinger, men umis- 



