Forfalningssporgsmaalet i det danske Monarkis Lande 1814 til ISiS. 187 



Pliin for (len folkelige Realhøjskole i Sorø, idet lian med Hette 

 ansaa Almuens Oplysning for et Grundvilkaar for et snndt For- 

 fatningsliv. Ogsaa denne skulde dog gaa i Graven med ham. 



Kong Fredriks VlFs Tronbestigelse betegner, saa mærke- 

 ligt det end kan lyde, en Reaktion i tysk og aristokratisk Ret- 

 ning. Hans Fader havde i sit sidste Brev lagt ham paa Sinde 

 ogsaa at høre Raad fra fædrelandssindede Mænd fra Hertug- 

 dømmerne. — han nævnte Criminil og Karl Moltke — , vistnok 

 i den Forudsætning, at Sønnen omgikkes med den Tanke at 

 fjerne dem fra sig. Kong Fredrik kaldte derfor, straks efter at 

 have modtaget Brevet (af Irminger), Karl Moltke ind i Slatsraadet; 

 men her traadte denne med sin ejendommelige stærkt udpræ- 

 gede Personlighed øjeblikkeligt i Forgrunden. Moltke, siges 

 der, beherskede Criminil og denne atter Ørsted, medens Ste- 

 mann laa syg af Podagra og ikke mere kom i Statsraadet, og 

 Vilhelm Moltke holdt sig stærkt tilbage som upolitisk Finans- 

 minister. Det var alt i Kristian VHTs sidste Tid kommen til 

 at staa saaledes, at Karl Moltke var den anerkendte Bærer for 

 et Forsoningsforsøg overfor Hertugdømmerne. De store Farer, 

 som truer os, skrev han 8de Dec. 1847 til Kongen, og som 

 mere og mere fører os hen imod Rigets Opløsning , kan kun 

 afbødes ved, at det kommer til en Forstaaelse mellem Lands- 

 delene. Han blev da Manden til at gøre dette Forsøg, og 

 baade Bardenfleth, som faa Dage efter indkaldtes i Statsraadet, 

 og Bang, som deltog i dets Forhandlinger, fortæller, hvorledes 

 Moltke fremtvang sin Affattelse af Kundgørelsen om den vor- 

 dende Forfatning, af 28de Januar. Endog et udtrykkeligt Løfte 

 om Hertugdømmernes forisatte Forbindelse fik han tvunget 

 igennem til Trods for de to nævnte IMænds Indsigelser; Kongen 

 holdt her som overalt med Flertallet. Det var da intet Under, 

 at iMoltke ogsaa fik Overtaget i det nedsatte Forfatningsudvalg, 

 bestaaende foruden ham af Ørsted og Bang. 



Kundgørelsen af 28de Januar lovede fælles Stænder for 

 Danmark og de to Hertugdømmer ved Siden af de særlige 



