192 A. D. Jørgensen. 



Udlandet og svække Sammenholdet indadtil, ikke kunde siges 

 at være nødvendigt. Havde man sammenkaldt de paatænkte Til- 

 lidsmænd, helst baade "erfarne" og " oplyste« Mænd, og fore- 

 lagt dem dette Forslag med udstrakt iNIyndighed til at omdanne 

 det, kunde man maaske have naaet en Forfatning, skikket til 

 at bære den følgende Udvikling uden de Brud, som ved Juni- 

 grundloven saa at sige fra den første Dag blev uundgaaelige. 

 Rimeligvis havde vi da' nu været videre i sand konstitutionel 

 Statsordning og Tænkemaade. 



Der er noget mistrøstende i at dvæle ved denne Bagside 

 af det store nationale Gennembrud og det uforhgneUge Opsving, 

 som vort Folkeliv tog i 1848. Det var tilvisse nødvendigt, at 

 Kongeloven blev afskaffet og hele dens Statsordning kuld- 

 kastedes; men der er noget mistrøstende i, at dette ikke kunde 

 ske uden tillige at kuldkaste en hel Slægtalders Arbejde med 

 at komme bort fra dens Ulemper ad Udviklingens Vej , medens 

 man lagde det i Hænderne paa en højt begavet, men ganske 

 uerfaren Mand at lave en Forfatning efter Øjeblikkets Doktriner. 

 Og det bliver ikke mindre mistrøstende, naar vi tænker paa, at 

 noget aldeles tilsvarende alt var sket for 200 Aar siden. Det 

 var dengang uundgaaeligt, at Haandfæstningen maatte kasseres 

 og hele dens Statsordning kuldkastes; men det er trist at tænke 

 paa, at man ogsaa dengang med det samme kuldkastede en 

 Menneskealders Arbejde med at komme bort fra dens Ulemper 

 ad Udviklingens Vej — (ogsaa dengang ved Stændermøder) — , 

 for saa at lægge det i Hænderne paa en højt begavet, men 

 uerfaren Mand at lave en Kongelov , ikke efter Landets og 

 Folkets Tarv, men efter sine statsfilosofiske Doktriner. 



