Expeiimentaliiiideisogelse over Beroiingselektricitetens Oprindelse. !^(j5 



11. Platin. Platinplade opvarmet til Rødglødliede og 

 afkølet i Vand gav i to Forsøg V = 0,08 og F = — 0,02. 

 Samme glødc^t og afkølet i Luft: F=— 0,397. Af Platin- 

 plader, der havde været anvendte til Vandadskillelse, gav den 

 anodiske i et Forsøg F=— 0.483, i et andet F= — O.oG, 

 den kathodiske F= 0,089. 



12. Kul. Forsøg, anstillede med kulstænger til Huelys, 

 gave temmelig usikkre Resultater, fra V = — 0,2 til — 0,3. 

 Grafitpulver udrørt i Vinaand og afsat paa Messing, gav F = 

 — 0.167, paa Platin — 0,338. 



De omtrentlige Værdier for Spændingsforskellen mellem de 

 undersøgte Melaller og Rvægsølv bleve altsaa: 



Tabel 1. 

 Mg Al Zn Sn Ph Fe Ni Cu Ag C 



1.10 0.86 0,74 0,56 0,48 0,20 0,17 0,00 —0.03 — 0,2 N'olt. 



Man ser, at Resultaterne i det hele slemme godt overens 

 med, hvad ældre Undersøgelser af Kohlrausch, Hankel, 

 Pellat og andre have lært. I sig selv have disse Maalinger 

 dog kun ringe Interesse, da Metallerne dels ikke ere rene, dels 

 afhænger deres Plads i Spændingsrækken af mange forskellige 

 Omstændigheder. Et Resultat vil jeg kun fremhæve ; Maalingerne 

 afgive Beviset for, at Metallernes Spændingsforskel kunne be- 

 stemmes ved Forsøg med Draabeelektroder. 



Der er et Forhold ved denne Methode, som det her er 

 Stedet at gøre opmærksom paa. Det er bekendt, at en Vædske- 

 straale, idet den deler sig i Draaber, i Reglen udsender mindre 

 Draaber til Siderne. Disse Draaber ville i mange Tilfælde hænge 

 fast ved Pladeelektroderne, og de kunne bevirke, at Forsøgene 

 give urigtige Resultater. Ere ^letallerne rene , vil der i flere 

 Tilfælde dannes Amalgam, undertiden bliver Pladen derved op- 

 løst, hvilket ofte iagttages med Magnium og Bly. Anvendes 

 Jærn, synes Draaberne ikke at have nogen Indvirkning; bedst 

 er det dog at benvtte Kul. Jee bruger da som Pladeelektrode 



