424 T. N. Thiele. 



Overfor et relativt P'lertal kommer det an paa, hvorvidt de 

 øvrige Parlier kunne enes om at sætte samme Kandidater paa 

 to eller flere Lister. 



Valgmaaden gaar altsaa ikke saa yderligt, at den sikrer 

 endog meget brogede Vælgerkorpser en stærk Bestyrelse. Til 

 saadant Formaal kunde man anvende Funktionsformer som 



f{^^) = — — ^ «^ller f{n] = >/''^, Valgmaader som kunne 



kaldes voldsomme eller tyranniske. 



Paa den anden Side egner den stærke Valgmaade sig ikke 

 til at gøre den valgte Forsamling til et Billede af Vælgernes 

 Samfund, der kunde tale i dettes Navn, repræsentere det. Dertil 

 er den altfor haard imod Mindretallene, stærke saa vel som smaa. 



Af praktiserede Valgmethoder har f. Ex. den franske «scrutin 

 de liste" stærke Berøringer med denne Valgmaade. Det er ikke 

 overflødigt at advare om, at medens den stærke Valgmaade i 

 sin rene Form er saa yderlig let at anvende , at den i sig selv 

 er en eminent praktisk Valgmethode , saa er den meget følsom 

 overfor unødvendige Modifikationer ved positiv Valglov. Det 

 vilde saaledes være yderst betænkeligt at skærpe den til at give 

 stærkere Bestyrelse ved at forbyde samme Navns Forekomst paa 

 flere end en Liste; bortset fra alle de Chikaner, dette kunde 

 fremkalde, vilde det derved blive aldeles umuligt at angive, hvilken 

 Kombination der med Bette burde sejre. Man skulde da kende, 

 i hvilken Orden Listerne vare foreslaaede, — og mere til. 



Valgmaaden taaler heller ikke, at Vælgersamfundet deles i 

 Valgkrese. Det gaar ikke an, at give Mindretallene med den 

 ene Haand, hvad man har taget med den anden. Besejrede 

 Sejerherrer føle Nederlaget som Undertrykkelse. 



Den forholdsmæssige Valgmaade, 



/('^> = ^ + 2"+ + ^7- 



For at en Valgmaade skal kunne kaldes forholdsmæssig 

 og afbilde Vælgersamfundets Delinger ved Antallene af de valgte, 



