Nogle nye Iagttagelser ang. heteroeciske Uredineer. 7 



fandtes Skove af Picea. Man kunde jo ogsaa forklare Sagen 

 saaledes, at Æcidierne ikke oprindelig have hørt med til Artens 

 Udviklingsrække, men først ere traadte til, hvor denne Svamp, 

 i Egne med fælles Forekomst af Ledum og Picea ^ har fundet 

 et passende Voxested til Frembringelse af Æcidier i det sidst 

 nævnte Træs Naale, hvorved et nyt Middel til at sikre Artens 

 Bestaaen var vundet. Ogsaa angaaende Chnjsomyxa Rhododendri 

 angiver de Bary, at Uredoformen findes i Egne, hvor Granskov 

 mangler, og at Svampen her fortsætter Væxten uden Hjælp af 

 Æcidier. Paa en hel uventet Maade bekræfter Æcidiernes Und- 

 værlighed sig ogsaa ved Plowright's nye Opdagelse, at Te- 

 leutosporer af Puccinia graminis skulle kunne spire i de ganske 

 spæde Hvedeplanter og saaledes omgaa Berberisrustens Mellem- 

 komst. 



Idet Aecidium ahietinum her har været paa Omtale, er der 

 Anledning til at opklare en Misforstaaelse hos flere Mykologer 

 angaaende denne Svamp. I 1822 beskrev Elias Fries^) en 

 mærkelig Svamp, som han kaldte Uredo coruscans og som 

 fandtes paa Picea excelsa. Den blev ikke senere gjenfunden 

 hverken i eller udenfor Skandinavien og er oftere bleven mis- 

 kjendt. I 1849 synes Fries selv at forvexle den med Aecidium 

 ahietinum Alb. & Schw., og han kalder den Peridermium Abietis 

 s. coruscans^). I Thiimens Mycotheca universalis Nr. 1428 har 

 P.A.Karsten (1879) udgivet en Æcidium under Navn af Peri- 

 dermium coruscans Thiim., der angives at være synonym med 

 Uredo coruscans Fr. ; men det er evident, at de uddelte Exem- 

 plarer tilhøre Aecidium ahietinum og netop den Form , der 

 staar i Forbindelse med Chrysomyxa Ledi. Denne Bestemmelse 

 er senere udtrykkelig fastholdt baade af Karsten ogThiimen^i. 



1) Phys. Sållsk. Årsb. Lund. 1822. S. 92. (Jeg har ikke havt Lejlighed til 

 at se dette Skrift, men jeg har erhvervet mig en Afskrift af del paa- 

 gjældende Sted.) 



^) Summa veget. Scandin. p. 510. 



') Jfr. Thiimen: Monographie der Gatt. Peridermium. S. 27. Wien 1880. 

 Derimod har Max Rees, Die Rostpilzformen der deutschen Coniferen, 



