Bemærkninger til nogle Steder i Versene i Heimskringla. 4 | 



klarede af K. Gislason i hans mange sproglige Afhandlinger, som 

 findes trykte i Annaler for nordisk Oldkyndighed, Aarbøger for 

 nordisk Oldkyndighed, i det kongelige danske Videnskabernes 

 Selskabs Skrifter, eller udgivne som Universltetsprogrammer. 

 Som de vigtigste af saadanne Afhandlinger og for saa vidt de 

 indeholde Bidrag til Forstaaelsen af Versene i Heimskringla, 

 skal jeg tillade mig at nævne: I. Om Mandsnavnet «6lafri> i 

 dets ældre islandske Former, An O. 1860, 331 — 335. 2. ia eller 

 ja i Oldislandsk, AnO. 1863, ' 394— 414. 3. Strøbemærkninger 

 til oldnordiske Digle, Aarbøger f. n. Oldk. 1866, 188—197. 

 4. Forandringer af Qvantitet i Oldnordisk-Islandsk, Aarb. f. n.Oldk. 

 1866, 242 — 305. 5. En Halvstrophe af Hallvarar Håreksblesi 

 fortolket, Aarb. f. n. Oldk. 1868, 359—365. 6. CEgir og Ægir, 

 Aarb. f. n. Oldk. 1876, 313—330. 7. Et Par Bemærkninger til 

 et Vers af Arnorr jarlaskåld, Aarb. f. n. Oldk. 1879, 154—60. 

 8. Bemærkninger til nogle Steder i Skåldskaparmål, Aarb. f. n. 

 Oldk. 1879, 185—202. 9. Om EJelrim i forste og tredje Linie 

 af regelmæssigt 'drottkvætt' og 'hrynhenda', Kbh. 1877. 10. Njåll 

 eller Niall, Njåla 2,1 — 334. De to sidst anførte Skrifter ere af 

 stor Vigtighed med Hensyn til de gamle Digtes Form og metriske 

 Beskaffenhed. Gislason har nemlig bevist i Skriftet Nr. 9 , at 

 Forlinjen i regelmæssig drottkvæSr hattr i Regelen skal være 

 halvrimet, men kan være og ofte er helrimet, ti?oriiiiod det er en 

 ufravigelig Lot, at Baglinjeu slial være helrimet. I Skriftet Nr. 10 

 har den samme Forfatter paavist, at der aldrig kan være mindre 

 end 6 Stavelser i en Verslinje i regelmæssig drottkvæOr 

 håttr, og har rettet en Mængde Steder, hvor Stavelserne til- 

 syneladende ere kun 5. 



1 den nyeste Tid er der endvidere gjort mange nye Iagt- 

 tagelser med Hensyn til de oldnorske og oldislandske Digtes 

 metriske Beskaffenhed. Saaledes har E. Jessen i Aaret 1863 

 gjort den Opdagelse, at næstsidste Stavelse altid er lang i regel- 

 mæssig drottkvæSr haltr og i hrynhendr håttr. Denne 

 prosodiske Lov er overholdt i islandske Digte lige til Slutningen 



