Bemærkninger til nogle Steder i Versene i Heimskrinc'la. f;7 



lang Stavelse, saa kan man ikke læse vin, men maa ndtale 

 i-Lyden lang. Dette Ords sidste Sammensætningsled kan derfor 

 ikke være vin. Jeg antager med Jon Olafsson (Om Nordens 

 gamle Digtekonst, S. 29), at delte Ord eret Adjektiv, sammen- 

 sat af det nægtende Præfix 6- og tvinn, hvori I vi efter min 

 .Mening er det samme tvi, som findes i Adjektiverne tvirædr, 

 tvislægr, tvisynn. Det skulde egentlig skrives i nom. sg. 

 mase. med to n , hvoraf det sidste er Nominalivsuffix. Det 

 synes at betyde utvivlraadig, uforfærdet, modig. 



Ordfølgen: lJ{)ekk rygr, si'i er hnekti mer otvin sem 

 ulfi, kvazk eiga alfa blot inni i bæ sinum: Den ubehage- 

 Hge Kvinde, som uforfærdet (med Frækhed) jog mig bort som 

 en Ulv, erklærede, at hun havde at forrette en Ofring til Alferne 

 inde paa sin Gaard. 



Det samme Ord forekommer Hkr. 541,26a (C. F. 189, I4a). 

 J)j6(ll61fr Arnrjrsson: Fly O i jarl af au9u 

 otvin skipi s i nu. 



Den uforfærdede Jarl flygtede af sit for JVlandskab blottede Skib. 

 Her passer Adjektivet, den uforfærdede, den modige, fortræffelig, 

 hvorimod en Tiltale til Mændenes eller Folkets Ven slet ikke 

 synes at være paa sin Plads. 



Mork. 102,15a (Fms. 6, 386,18). 



Heyr^Jv å vpreist orJ)a 

 otvin konungr mina. 



Uforfærdede Konge, hør paa mine Ords (mit Digts) Frem- 

 sigelse. Ogsaa paa dette Sted vilde Betydningen Folkets Ven 

 passe meget daarlig. 



Mork. 121,18-19 (Fms. 6, 428,5-6). 

 Arnorr jarlaskåld: Avstr hellt Engla JDrystir 

 otvin lil)i sin o. 



Otvi'nn Engla t)rystir, Englændernes uforfærdede Mod- 

 stander. 



