104 J- N. Madvig. 



de almindelige Livsforhold, om end stundom en Undtagelse viser 

 sig, som naar vi i Demosthenes's 37te Tale finde, at en Bankier 

 Pasion , der selv var en Frigiven , frigav en i hans Forretning 

 brugt Slave, Phormion, og ved Testamente overdrog ham Fort- 

 sættelsen af Forretningen, idet han tillige lod ham ægte sin 

 efterladte og med en Medgift udstyrede Frille og gjorde ham til 

 Formynder for sine to med denne Kvinde avlede Sønner, Be- 

 stemmelser, der paa det stærkeste stride mod alle romerske 

 Forestillinger. Man vil hertil kunne føje et Exempel paa en 

 Frigiven benyttet som Superkargo paa et af hans forrige Herres 

 Handelsskibe og maaske et eller andet lignende; men saare 

 karakteristisk er det i modsat Retning, at der i samtlige de op- 

 bevarede latinske Bearbejdelser af græske Komedier kun én Gang 

 optræder en Person, der betegnes som Frigiven (i Terents's 

 Andria). Hermed hænger da sammen, at selve det græske Navn 

 for en Frigiven (é^sÅeud'epoQ eller å-Kehol^epoQ] i den hele ældre 

 Sprogperiode, f. Ex. hos de attiske Talere, forekommer saare 

 sjældent, medens det bliver hyppigt hos de græske Skribenter, 

 der omtale romerske Anliggender. De græske Frigivne udgjorde 

 aldrig en særlig fremtrædende Klasse eller Stand. Ligeoverfor 

 den Stat, i hvilken Frigivelsen foregik, blev den Frigivne, i det 

 ringeste efter attisk Ret, som vi alene kjende, en Fremmed (en 

 Metoik), indtil han maaske selv eller hans Søn ved en senere 

 Lejlighed vandt Borgerret. 



Ganske anderledes stiller Sagen sig, som bekjendt, i Rom. 

 Den Frigivne ( — der tales her alene om den i ældre Dage ude- 

 lukkende eller næsten udelukkende benyttede regelmæssige og 

 fuldstændige Frigivelse, justa manumissio — ) betegnedes ikke 

 blot ved For- og Slægtsnavn som henhørende til hans forrige 

 Herres Slægt og Hus, men han vedblev igjennem Patronatet at 

 staa i et bestemt retligt Afhængighedsforhold til ham eller den, 

 der fulgte ham som Familiehoved, en Afhængighed, der igjennem 

 Bestemmelsen om Arv og Formynderskab indtil en vis Grad ud- 

 strakte sig til den Frigivnes Børn, men som paa den anden Side 



