tig c. Christiansen. 



den samme hvide Farve som Sneen, naar de ere lige saa findelte 

 som denne. Vel er den Lysmængde, som Overfladen af et 

 gjennemsigtigt Legeme tilbagekaster, temmelig ringe, naar den 

 sammenlignes med det Lys, som f. Ex. Sølvet tilbagekaster; men 

 i de her nævnte Tilfælde finder Tilbagekastning Sted fra en 

 stor Mængde Flader, saaledes at der ikke behøves nogen stor 

 Tykkelse, for at den allerstørste Del af det indfaldende Lys skal 

 blive tilbagekastet, hvilket maa have til Følge, at Legemet faar en 

 hvid Farve. Det er ogsaa let at forstaa, at de enkelte Dele, 

 hvoraf det hvide Legeme bestaar, maa være meget klare eller 

 gjennemsigtige; da nemlig den største Del af det tilbagekastede 

 Lys har været inde i Legemet, vilde det vise sig farvet, hvis 

 Legemet selv havde havt nogen Farve. Ved at findele Legemet 

 kan man vel forøge Antallet af Tilbagekastninger, uden at Lyset 

 kommer til at gaa igjennem en større Tykkelse, men Øjet vil 

 dog i Reglen kunne opdage Spor af Farve, hver Gang Legemet 

 selv er farvet. 



At dette er den sande Aarsag til den hvide Farve, kan 

 neppe drages i Tvivl og er vist ogsaa den almindelige Antagelse, 

 den er i Iwert Fald bestemt angivet af Newton^). Driicke siger 

 ligeledes, at alle hvide Farvestoffer ere farveløse Legemer i 

 meget fin fordelt Tilstand^). At det forholder sig saaledes, kan 

 man overbevise sig om ved at fremstille de hvide Farvestoffer 

 i sammenhængende Masser, da de saa alle vise sig at være 

 gjennemsigtige, og der er jo ingen Grund til at antage, at 

 de skulde tabe deres Gjennemsigtighed ved Findelingen. Jeg 

 har dog troet, at det vel var værd at underkaste de hvide 

 Legemer en nøjere optisk Undersøgelse, saa meget mere som 

 de Resultater, som derved kunde vindes, ogsaa ville være af 

 Betydning for de farvede Legemer, hvis Natur i mange TilfæJde 

 endnu er ubekjendt. 



Newton: Optics, Boolt II, Part III. 

 Briicke: Physiologie der Farben, S. 101. 



