Undersøgelser over de hvide Legemers optiske Kgenskaber. 



139 



bestemt. Men hertil udfordres temmelig store IMængder af 

 Pulveret, lor at nemlig Farven skal blive tilstrækkelig stærkt 

 fremtrædende. Jeg har fundet del lettere at benytte de hetero- 

 chrome Farver. Den monochrome og den heterochrome Farve ere 

 komplementære, og man kan altsaa slutte sig til den ene, naar 

 man kjender den anden. De ere opførte i den følgende For- 

 tegnelse nærmest efter UelmholtzM. 



Monochrome Farver 

 Rødt 

 Orange 

 Gult 



Grøngult 

 Grønt 

 Blaagrønt 

 Cyanblaat 

 Violet 



Heterochrome Farver: 

 Blaagrønt 

 Cyanblaat 

 Indigoblaat 

 Violet 

 Uosa 

 Rødt 

 Orange 

 Guldgult. 



Det er den samme Farverække, man faar ved at anbringe 

 en tynd Kvartsplade imellem to Nicolske Prismer. Udslukke de 

 f. Ex. den røde Farve , vil Pladen være blaagrøn o. s. v. ; deraf 

 følger ogsaa, at man i begge Tilfælde vil træffe den saakaldte 

 Overgangsfarve , og den har den Fordel , at det er let at gjen- 

 kjende den; ligesom man indstiller paa den ved Soleils Sacchari- 

 meter, kan man her lave Vædskeblandingen saaledes, at den 

 netop fremkommer som den heterochrome Farve. I Stedet for 

 at indstille paa selve Overgangen har jeg dog fundet det be- 

 kvemmere at indstille paa en bestemt Farvenuance, saaledes at 

 den iagttagne heterochrome Farve er komplementær til det grønne 

 Lys tæt ved E-Linden, maaske lidt henimod D. Desuden har 

 jeg bemærket en anden Overgangsfarve, en ejendommelig smudsig 

 gul Farve, komplementær til den blaa Farve imellem F og G, 

 noget nærmere F end G. Disse to Overgangsfarver vil jeg be- 



1) Helmholtz. Pogg. Ann., Bd. 87, S. 45. 



