30. Jan. -44 24 ^ 2. Møde. 



Afhandlingen, raaatte det nærmest være den, at det af forskjel- 

 lige Grunde vilde have været interessant, om det end ikke var 

 nødvendigt, hvis Forf. havde draget Undersøgelsen af Karstren- 

 genes Forgrening og Orientering med ind, særlig i de Tilfælde, 

 hvor Blade spaltes næsten til Grunden. Forfatterens alminde- 

 lige Resultater ere, at der er væsentligt blot 2 forskjéllige Maader, 

 paa hvilke fyldte Blomster kunne fremkomme, nemlig ved kron- 

 bladagtig Uddannelse af Blade, som findes i den normale Blomst, 

 og ved Dannelse af nye kronbladagtige Blade, som ikke ere 

 normalt til Stede. Undertiden fyldes en og samme Blomst paa 

 begge Maader, og meget ofte kompliceres Forholdet ved Spalt- 

 ninger af Bladene lige til Grunden. Hvad disse Spaltninger an- 

 gaar, synes de at staa i Forhold til Styrken af den Blomsten 

 omdannende Kraft; er denne svag, forblive Bladene udelte, er 

 den stærk, optræder Spaltning. Alle Bladformationer i Blomsten 

 og i dens nærmeste Nærhed kunne blive kronbladagtige. INydan- 

 neiser optræde i forskjellig Mængde, lige til vi ende med Peta- 

 lomani; er denne stærk, saa er ikke blot Tallet af Blade forøget 

 ud over det normale, men alle Blade ere blevne kronbladagtige. 

 Sandsynligvis forekomme ingen andre Former for Blomsters 

 Fyldning; thi til de egentlige fyldte Blomster vil Forfatteren lige 

 saa lidt henregne dem, hvis Omdannelse [bestaar i, at der er 

 optraadt kortledede, tætbladede Skud i Axlen af Kronblade og 

 med kronbladagtig Uddannelse , som han til dem vil regne de 

 saakaldte fyldte Kurvblomster. 



At der i alt Fald ofte er et Korrelationsforhold mellem den 

 forøgede Kronbladdannelse og Kjønsorganernes Svækkelse, er 

 blevet fremhævet allerede af andre, og naar Forfatteren kommer 

 til den Slutning, at Fyldningen af en Blomst foranlediger en 

 Svækkelse i Forplantningsevnen, turde det maaske snarere være 

 rigtigt at slutte som Darwin (i hans Arbejde om Planter og 

 Dyr i tæmmet Tiistand), at Svækkelsen i kjønslig Henseende er 

 det primære, der er fremkaldt ved visse, os endnu aldeles ube- 



