8g G. Christiansen. 



maa afhænge af Solvarmen, vil jeg først give en Oversigt over 

 de Bestemmelser, man har af denne. 



I. Solkoiistauten. 



Med dette Navn plejer man at betegne den Varmemængde, 

 som en absolut sort Flade, hvis Areal er en Kvadratcentimeter, 

 modtager i et Sekond, naar den træffes lodret af Solstraalerne. 

 Fladen tænkes i en Afstand fra Solen lig Jordens Middelafstand 

 fra denne, og der maa intet være mellem Solen og Fladen, som 

 kunde indsuge Varme. Til Varmeenhed benyttes den Varme- 

 mængde, som kan opvarme et Gram Vand en Grad Celsius. 



Som Navnet antyder, gaar man ud fra, at den er konstant, 

 al Solen altsaa bestandig udstraaler lige megen Varme i samme 

 Tid; delte er dog vel ikke meget sandsynligt, naar man ser 

 hen til de store, tildels periodiske. Forandringer, som finde 

 Sted paa Solens Overflade, men man maa dog bemærke, at det 

 ikke endnu har været muligt at maale Solvarmen med en saa 

 stor Nøjagtighed, al del deraf kunde fremgaa, om der existerer 

 en Solkonstant eller ikke; heller ikke have de Maalinger, som 

 Frolich^) har anstillet i de senere Aar, og som netop gik ud 

 paa at afgjøre dette, bragt Klarhed i Sagen. Frolich maalte 

 Solvarmen ved Hjælp af et med stor Omhu indrettet thermo- 

 elektrisk Apparat, og sammenlignede Solens Udstraaling med 

 Udstraalingen fra en opvarmet Flade; skjøndt han selv mener, 

 at han har paavisl en Forandring i Solvarmen, idet Forskjellen 

 mellem Thermomultiplikalorens Udslag paa forskjellige Dage var 

 saa stor, al den ikke kunde antages at hidrøre fra tilfældige 

 Omstændigheder, maa det dog bemærkes, at Frolich neppe har 

 taget tilstrækkelig Hensyn til Absorptionen i Atmosfæren , som 

 det neppe lykkes ham ganske at eliminere. I denne Retning 



1) Wied. Ann. Bd. 21. p. 1. 



