Nogle Bemærkninger angaaende Planeternes Varmegrad. 89 



2000 Grader have meget ringe Værdi, fordi rnan mangler paa- 

 lidelige Thermometre til dette IJrug. For en Fuldstændigheds 

 Skyld anføres nogle af de mærkeligste Undersøgelser over Solens 

 Temperalur: 



Pouiliet gik ud fra Dulong og Petits Lov for Udstraalingen. 

 Tænker man sig et Legeme med en Temperatur t indesluttet i 

 en lufttom Beholder med Temperatur iy , saa vil der fra Over- 

 fladeenheden af det indesluttede Legeme udstraale en Varme- 

 mængde q^ som efter Dulong og Petit kan udtrykkes ved 



q .= Bf{a'— a'o) , 

 naar a --= I.0077, B = l.HG og / Legemets Udstraalingsevne. 

 Anvendes dette paa Solen, har man, at 



_ G 



^ ~ sin2 (O ' 



naar co er Solens angulære Radius, Pouiliet sætter co = 0° I5'40" 



og Onder deraf 



q = 84888. 



Antages, at Solens Udstraalingsevne er lig Enheden, har man altsaa 



84888 = l.l46(a'— a'o), 



hvor t er Solens, ^q Jordens Temperatur. Her kan det Led, 



der indeholder i^ , dog bortkastes, da det er forsvindende i 



Sammenligning med det, der indeholder Solens Temperatur. 



Man finder da 



t = 1461. 



Havde man sat / = O.l vilde Resultatet have været 



t = 1761. 



Det er nu aabenbart, al disse Resultater maa være urigtige; 

 Solens Varmegrad maa utvivlsomt være langt højere; det vil 

 ikke gjøre stor Forandring, om man anvender en noget større 

 Værdi for Solkonstanten end 1.76; Fejlen ligger sikkert i, at 

 Dulong og Petils Afkjølingslov ikke gjælder ved saa høje Varme- 

 grader. 



Af sine tidligere omtalte Forsøg over Solkonstanten be- 

 regner Vi olie Solens Varmegrad al være 2500°; der er imid- 



