92 c. Christiansen. 



det var jo imidlertid tænkeligt, at der kunde existere Kloder, 

 som ikke udsende Lys men alene Varme, eller at selve Himmel- 

 rummet kunde være begrænset og Grænsefladen besidde en 

 Varmegrad , der laa betydeligt over det absolute Nulpunkt. 

 Dette kan dog vist ikke anses for videre sandsynligt, det 

 rimeligste er vel at gaa ud fra den Antagelse, som her er 

 gjort, at den Varme, Jorden modtager fra Himmelrummet, er 

 forsvindende. 



Det er endvidere antaget, at Jorden udstraaler Varme lige 

 saa stærkt, som et Legeme med sort Overflade og en Tem- 



o 



peratur af 14.6. Hertil niaa nu bemærkes, at denne Middel- 

 temperatur gjælder for Luftlaget nærmest Jordoverfladen; i de 

 højere Luftlag er Temperaturen vel i Reglen lavere, dog ogsaa 

 under særlige Forhold højere. Er Luften fuldkommen klar, vil 

 Udstraalingen dog væsentlig ske fra Jordoverfladen selv, er 

 Himlen bedækket, derimod fra Skylaget; men baade Jorden, 

 Havet og Skyerne have en Udstraalingsevne, der paa det nær- 

 meste er lig Enheden. 



Der er her set bort fra den indre Jordvarme, som dog 

 dog ogsaa maa bidrage noget til Udstraalingen, men man 

 behøver ganske vist ikke at tage Hensyn dertil, da den Varme, 

 der i en given Tid trænger fra det indre gjennem Jordskorpen, 

 er for intet at regne i Sammenligning med den Varmemængde, 

 Solen i samme Tid sender til Jorden. Man maa nemlig erindre, 

 at de almindelige Stenarters Ledningsevne for Varme er mindre 

 end 0.01, det vil sige, at naar man har en Plade, der er 

 1 Centimeter tyk og hvis ene Side er 1° varmere end den 

 anden, vil der i et Sekond gaa mindre end O.oi Varmeenheder 

 igjen hver Kvadratcentimeter af Pladen. En Varmeenhed er 

 her som sædvanlig den Varmemængde, der kan opvarme et 

 Gram Vand 1° C. Da Jordtemperaturen omtrent stiger 1° for 

 30 Meters tiltagende Dybde, bliver den Varmemængde, som i 

 Minuttet træder ud gjennem en Kvadratcentimeter af Jordover- 

 fladen mindre end 



