94 ^ Christiansen. 



Det ligger nu nær at antage, at Jordens Hvidhed ligger 

 omtrent midt imellem Venus's og Mars's, at den altsaa er lig 

 0.145. Men efter LangleyM kan man, naar hele Solenergien 

 sættes lig l.ooo, antage, at den lysende og ultraviolette Del af 

 den er 0.368, den ultrarøde altsaa 0.632. Af hele den Varme- 

 mængde, som falder paa Jorden, bliver altsaa i det mindste 

 0.368 . 0.445 = 0.164 Dele kastede tilbage. Da nu Udstraalingen 

 fra Jorden foran er funden lig 0.5, har man, at den Varme- 

 mængde, som Jorden modtager, maa være 



0.5 

 1^=0164 = °-^' 

 og en Fladeenhed af Jorden, der modtager Straalerne under 

 Indfaldsvinklen 0°, maa altsaa modtage 2.4 Varmeenheder, 

 hvilket stemmer ret godt med de foran fundne Værdier af 

 Solkonstanten. Det er herved antaget, at al den mørke Varme 

 indsuges af Jorden, hvilket ikke kan være ganske rigtigt, om 

 end det er utvivlsomt, at den indsuges i meget højere Grad 

 end den lyse Varme ; for at tage noget Hensyn dertil, sættes i 

 det følgende Solkonstanten lig 2.5. 



Det kunde synes, at der er saa meget vilkaarligt i de 

 Forudsætninger, der ere gjorte i det foregaaende, at man ikke 

 tør tillægge den Overenstemmelse, som er funden mellem den 

 Varmemængde, som Jorden modtager fra Solen, og den, som 

 igjen udstraales til Himmelrummet, synderligt Værd, og dette 

 maa vistnok indrømmes. Men det maa dog bemærkes, at man 

 ad denne Vej maaske kan faa en Opgave løst, som er af be- 

 tydelig Interesse. Det fremgaar jo af mange forskjellige Om- 

 stændigheder, at Jordens Middelvarme ikke kan have forandret 

 sig betydeligt i den historiske Tid, de Foraudringer, som maaske 

 kunne synes at have fundet Sted paa enkelte Steder, antages 

 at hidrøre fra Skovenes Rydning, Jordens Opdyrkning og lig- 

 nende Aarsager. Men at Jordens Varme holder sig uforandret, 



1) Wied. Ann. Bd. 19, p. 399, 18S3. 



