Nogle IJemærkniii^er angaaende Planeternes Vaimegrad. y7 



overens med Virkeligheden, naar man tager IJensyn til, at 

 Solen ikke bevæger sig i Æqvator. Beregningen af Middel- 

 varmen, et Punkt af Jordens Overflade modtager, er imidlertid 

 meget omstændelig, og det lader sig ikke gjøre at opstille en 

 nogenlunde simpel Formel for IMiddeltemperaturen i dette Til- 

 fælde. Men man kan dertil benytte de Tabeller over den rela- 

 tive Opvarmning, som ere beregnede af IJalley, Lambert, Meech 

 og andre. De findes i Schmids Meteorologi (Leipzig 1860) 

 p. 119 ff. Kaldes Ekliptikens Heldning /, bliver Middelvarme- 

 mængden m', som et Punkt i Æqvator modtager i Minuttet, be- 

 regnet af hele Aaret: 



C / { 

 m' = -{i — -sin"/ 



7C \ 4 



for Polen bliver den m", idet 



O 

 m" == — sin /. 



Udtrykket for m' er dog ikke fuldstændigt, da fjerde og højere 

 Potenser af sin / ere borkastede, ved Beregningen er der tillige 

 gaaet ud fra, at Jorden gaar omkring Solen med konstant 

 Hastighed. 



Man kan nu anvende de af Lambert givne Værdier for den 

 Varmemængde, Solen sender til forskjellige Steder paa Jorden. 

 De findes i følgende Tabel: 



Sommer. Vinter. Aar. 



Æqvator 6.026 6.026 12.052 



Vendekredsene. . . 6.570 4.577 11.147 



45° Brede 6.220 2.682 8.902 



Polarkredsene . . . 5.307 0.716 6.023 



Polen 5.004 O.ooo 5.004 



Ved Sammenligning med de ovenfor anførte Værdier for 

 Solvarmen for Æqvator og Polen finder man, at de af Lambert 

 beregnede Størrelser maa multipliceres med 0.05063 for at give 

 Middelvarmemængden, som det betragtede Sted paa Jorden 



