ITogle Eftervirkninger af græsk Mechanik. 



Af 



J. L. Heiberg. 



(Meddelt i Mødet den 15. Januar 1886.) 



Medens man vel i det hele og store er enig om , at det Fer- 

 ment, der gjør Renaissancen til et Brud med Middelalderen og 

 til Grundlaget for den moderne Kultur, er den græske Oldtids 

 Mindesmærker, er det dog endnu meget langt fra, at man kan 

 siges i det enkelte at have paavist Indvirkningen fra Græsk paa 

 Aandslivets forskjellige Omraader, paavist, hvori det ny bestod, 

 som den gjenoplivede Kundskab om den græske Oldtid tilførte 

 Vesteuropas Kultur. 



Paa visse Omraader, som Poesien og tildels Historieskriv- 

 ningen, vil det vistnok være vanskeligt at analysere den mere 

 indirekte Paavirkning fra Græsk. Noget lettere er del for Philo- 

 sophiens Vedkommende; der betyder Renaissancen væsenlig 

 Platons Sejr over Skolastikernes Aristoteles , foreløbig rigtignok 

 mere Nyplatonismens Platon end den ægte. Paa det theologiske 

 Omraåde muliggjør Renaissancens Studier af Græsk en Kontrol 

 med den autoriserede pavelige IJibeloversættelse^). Men aller 



^) Jeg benytter Lejligheden til at gjøre opmærksom paa et ret charakteri- 

 stlsk Sted i en «dialogus novus et mire festivus« fra Reformationstiden 

 i Eplstolae obscuror. viror. ed. Miinch (Leipzig 1827) S. 312; det er en 

 Samtale mellem tre papistiske magistri om Erasmus og Reuchlin: A. Non 

 bene indigemus de suo Graeco. B. videtur eis, qui sciunt dicere to tou 

 logos monsotiros legoim taff hagiotatos, quod ipsi sciunt plus quam 



Overs, over d. K. D. Vidensk. .Selsk. Forh. 1885. 1 



