36 H. Høffding. 



dens Karakter og Retning afhænger, og disse Forestillingers 

 Sammenhæng og Gyldighed kan diskuteres. En saadan Dis- 

 kussion vil, om end langsomt (smlgn. min Psykologi. 2 Udg. 

 p. 278. 345), virke tilbage paa Grundlaget. Man vil saaledes 

 kunne vise, med hvor liden Ret Individualisten betragter sig 

 som et isoleret og enestaaende Væsen. Man vil kunne paavise 

 det ulogiske i at indskrænke sin Menneskekjærlighed til kun at 

 omfatte menneskelige Væsener af en vis Farve , en vis Afstam- 

 ning eller en vis Tro. Den fuldstændige Flytning af Tyngde- 

 punktet vil dog først tilvejebringes, naar personlige og historiske 

 Erfaringer virke med. 



Saaledes er enhver praktisk Videnskab stillet. Betydningen 

 af dens Sætninger beror tilsidst paa en Følelsesinteresse , der 

 dikterer det Formaal, hvortil Midlerne søges. Nationaløkonomien 

 forudsætter Erhvervsdriften som given, og dens Læresætninger 

 staa og falde med denne Drifts Virken. Den undersøger de 

 Veje og Midler, ved hvilke det af denne Drift satte Formaal 

 kan naas. Og for saa vidt der hos Menneskene røre sig andre 

 Drifter, som faa Indflydelse paa deres Adfærd, saa faa de 

 nationaløkonomiske Sætninger en abstrakt og hypothetisk Ka- 

 rakter, gjælde kun under en Forudsætning, der i Virkeligheden 

 ikke fuldstændig bekræfter sig. Ja, der maa gaas el Skridt 

 videre. Nationaløkonomien er ikke en af Ethiken aldeles uaf- 

 hængig Videnskab. Den er ikke blot en Lære om Produktionen, 

 men ogsaa en Lære om Fordelingen. Den betragter ikke det 

 økonomiske Omraade som aldeles isoleret, men ser det i dets 

 Sammenhæng med den almindelige Kultur, og tilsidst med det 

 menneskelige Samfundslivs ethiske Formaal. Den national- 

 økonomiske Opgave bliver tilsidst den at ordne og lede Pro- 

 duktion og Fordeling saaledes, at en menneskelig Tilværelse 

 bliver opnaaelig for saa mange som muligt i Samfundet. Na- 

 tionaløkonomien er altsaa en ethisk Videnskab og hviler tilsidst 

 paa samme Grundlag som den humane Ethik. Det samme 

 gjælder om Retslæren. Naar man skjelner mellem Moral og 

 Ret, er den væsentlige Forskjel den, at Rettens Indhold kan 



