40 H. Høffding. 



(Deontology) M- • min Afhandling «0m Grundlaget for den 

 humane Ethik » har jeg kriticeret Bentham fra denne Side, og 

 kun fra denne Side. Her vil jeg tilføje, at det er en stor og 

 meget prekær Hypothese, Benlham benytter som Grundlag for 

 sin Ethik. Det er nemlig intet mindre end den Forudsætning, 

 at der gives en Harmoni mellem alle Individers personlige 

 Interesser, naar de blot hvert for sig ere klare over, hvilke 

 disse egentlig ere. Den , som arbejder for sin egen vel for- 

 staaede Interesse, arbejder altsaa, efter denne Antagelse, ogsaa 

 for alle andre. Derfor behøves der egentlig ikke andre Motiver 

 end egoistiske, og selve Vurderingsprincipets Opstilling kan 

 ogsaa motiveres egoistisk. Enhver vurderende Subjektivitet 

 bedømmer Handlingerne efter den Maade, hvorpaa de fremme 

 almindelig Velfærd , fordi selve den vurderende Subjektivitet 

 finder sig selv personlig bedst tjent med saadanne Handlinger. 



Man vil let se, at det er en Hypothese, der staar paa 

 meget svage Fødder og stadig udæsker Tvivlen. Den fører ind 

 i meget indviklede Undersøgelser, som aldrig ville kunne af- 

 sluttes. Det er derfor et meget betænkeligt Grundlag at opføre 

 Ethiken paa. Og dertil kommer, at selv om man antager dette 

 Grundlag, vil det Indhold, som bygges derpaa, hele den objek- 

 tive Ethik, kun være ydre Middel, ikke umiddelbart og i og for 

 sig svare til hvad der ligger i Grundlaget. Hele den objektive 

 Ethik bliver et System af Indrømmelser, som Subjektiviteten, 

 der egentlig staar paa den absolute Individualismes Standpunkt, 

 maa lade sig afpresse. Thi den lige Vej er dog altid den 

 bedste og Omvej kun en Nødhjælp. 



Et andet Grundlag, paa hvilket Velfærdsprincipet er frem- 

 traadt, er det theologiske. Ogsaa her støtter man sig til vidt- 



') I »Principles of Morals aud Legislation« , som er Benthams Hovedskrift, 

 træder denne Lære ikke saa bestemt frem. Han udtaler sig der ikke 

 klart om Ethikens Grundlag. Et enkelt Sted hedder det: "The dictates 

 of Utility are neither more nor less than the dictates of the most 

 extensive and enlightened benevolence« (X, 36). Men af denne Sætning 

 gjøres der aldeles ikke Brug ved Opstillingen af selve det ethiske Vur- 

 deringsprincip (ch. 1 — II). 



