48 A. F. Mehren. 



af aristoteliske Skrifter; iblandt ai-Faråbis Skrifter [7 339 H. = 

 950 Chr.) ere enkelte endnu bevarede, som have tjent Avicenna 

 til Mønster, men i den temmelig nøjagtige Fortegnelse over 

 disse ^) findes intet, som kan antages at have havt noget tilfælles 

 med det her foreliggende. 



Til Forstaaelse af det følgende maa jeg med Hensyn til en 

 udførHgere Udvikling henvise til en Række foregaaende Afhand- 

 linger om Avicennas Filosofi, meddelte i den belgiske Revne 

 «le Muséon»-), og indskrænker mig derfor til her kun at be- 

 mærke, at et af Grundproblemerne for al filosofisk Granskning, 

 det guddommelige og evige Væsens Overgang fra Enhed til 

 Mangfoldighed, eller udtrykt under et andet Synspunkt, Aandens 

 Forhold til Materien, søges paa en ejendommelig Maade løst af 

 Avicenna ved en Reflexion af det Evige og Ene i sit eget Væsen, 

 der kun omfatter den evige Kjærlighed og igjen fremkalder 

 samme Forhold hos alt herfra udstrømmende. Idet Systemet 

 hviler paa en deistisk Emanationslære^ have vi det Ene og Evige 

 eller Gud i uforanderlig Væren fra Evighed til Evighed ; fra dettes 

 Kjærlighedsfylde udstrømmer først den evige Fornuft^ der altsaa 

 som saadan skylder et højere Væsen sin Tilværelse, og derved 

 paa en vis Maade indeholder Spiren til en Mangfoldighed inde- 

 sluttet i sin Natur, herfra komme vi da ved en lignende Emana- 

 tion til Sjælenes Verden^ og herfra naa vi endelig til den tredie 

 Emanations Grad, Elementernes eller den sublunariske Verden med 

 dens uendelige Mangfoldighed. I samme Grad som disse tre 

 Emanationer fjerne sig fra det Evige og Ene, tiltager Muligheden 

 for Materiens Udvikling, indtil vi tilsidst ende med en Modsæt- 

 ning mellem Aand og Materie, idet Principet for Menneskets 

 Sjæl, den af Gud udstrømmede Aand, benytter Materien som sit 

 Redskab for at tilfredsstille sin fra sin Tilværelses Begyndelse 



') Cfr. al-Farabi, Leben und Schriften von M. Steinschneider, St. Pétersburg 

 1869, i Mémoires de l'Acad. Imp. des Se. de St. Pétersbourg Vlleme sér., 

 T. XIII, 4. 



2) Se le Muséon, Revue des sciences et des lettres 1882— 1SS6. Louvain. 



