54 A. F. Mehren. 



vil Du se Solen M gaa op mellem de to Satans Horn, det Jiyvemh 

 og det vandrende'^ dette sidste til Venstre spalter sig i to Dele, 

 den ene i Skikkelse af et vildt Dyr, det andet som et tamt 

 umælende. Til højre have vi derimod det flyvende Horn^ der 

 ikke har nogen bestemt udviklet Form, men er enten sammensat 

 af bekjendte Former, f. Ex. et Menneske med Vinger, eller be- 

 staar af løsrevne Dele, f. Ex. Halvdelen af et Menneske o. 1,, 

 hvorfor navnlig Kunstnere benytte dets forskjellige Former i 

 deres Malerier. Den menneskelige Sjæl, der er Herre over dette 

 Omraade, har sat forskjellige Vogtere over Forbindelsesvejene 

 hertil: Hovedvogteren, den almindelige Sanseevne-), benytter 

 først de o ydre Sanser for at samle de forskjellige Indtryk, 

 som derpaa overgives til Skatmesteren, Hukommelsen, der frem- 

 stiller dem for Sjælen; denne overlader den sanselige Del til 

 Indbildningskraften , medens den aandelige betros en sidste 

 Vogter, Reflexionen , for deraf at uddrage en højere Betydning. 

 Med Hensyn til den vandrende Del af Hornet, da angriber den 

 Menneskets Hjerte og gjør del forvirret indtil Vanvid; den ene 

 Del, formet som et glubende Rovdyr, opmuntrer til Mord, Øde- 

 læggelse, Had og Vold, medens den anden i Skikkelse af et 

 tamt umælende^) truer med at bemægtige sig Sjælen ved at 

 fornedre og besudle dens Værdighed, understøttet heri af Fan- 

 tasiens flygtige Genier, der skuffe med løgnagtige Illusioner og 

 forføre til Tilbedelse af Skabningen og Naturen, til Fornegtelse 

 af den evige Dom og Gjengjældelse samt endelig af Gud som 

 Universets mægtige og styrende Aand. Imidlertid findes dog 



^) Den opcaaende Sol er den rene Fornuft, der forener sig med Menneskets 

 Evner og Kræfter; å& flyvende ere de intellektuelle, de vandrende udtrykke 

 Bevægelses Evnerne, af hvilke nogle ere formede som vilde Dyr, o: den 

 dyriske Irritabilitet, andre som tamme umælende, o: de sanselige Lyster; 

 mellem begge hersker en stadig Kamp. 



^) d. e. aicT&r^aiq xor^ij hos Aristoteles, den almindelige Sans, der forener 

 alle de forskjellige Indtryk, modtagne gjennem de ydre Sanser. 



') Disse to Dele svare til op/ij og ém^^iua hos Aristoteles. 



