Aiitikritiske Bemæikn. i Anledn. af Kæmpe-Doveiidyr-Sla!t;ten Cociodon. 79 



Reinliardt viste i dette Skrift, ;it den nævnte af Dr. l\ 

 W. Lund i Brasiliens Knoglehuler opdagede Giunlerslægt maatte 

 betragtes som en Dværgform blandt de uddøde Kæmpe- Dovendyr — 

 den var efter hans Skjøn ikke meget større end den store Myresluger 

 i vore Dage. Skjønt den havde enkelte Karakterer, særlig i 

 Tandformen, tilfælles med selve Slægten Megaiherhmi ^ var den 

 dog egentlig ikke nær beslægtet med denne, men langt mere med 

 Slægten Megalonyx. Var det end ingenlunde et fuldstændigt 

 Skelet, der forelaa Reinhardt til Redegjørelse, saa var han 

 dog i ' Stand til deraf at rekonstruere de væsentligste Træk 

 af det hele Dyrs Benbygning og til at udkaste et overmaade 

 sandsynligt Billede af dets Levemaade. Han udviklede paa en 

 meget lærerig Maade, i hvilke Forhold Coelodon afveg fra eller 

 nærmede sig til de andre uddøde Kæmpe-Dovendyr-Slægter, og han 

 godtgjorde uimodsigelig, at det er en fra alle kjendte forskjellig 

 Slægt. Skjønt de Stykker, der forelaa, aabenbart tilliørte et 

 yngre Dyr, viste han dog paa en sæ.rdeles anskuelig Maadc, 

 at det maatte have været saa gammelt, at Udviklingen — 

 hvis denne var bleven fortsat — ikke i nogen væsentlig Hen- 

 seende kunde have ændret dets zoologiske Karakteristik. 

 Særlig godtgjorde han, at den Omstændighed, at Coelodon kun 

 havde fire Tænder i Overkjæven paa hver Side og tre i Under- 

 kjæven — paa hvert Sted altsaa en mindre end hos alle andre 

 kjendte nulevende Dovendyr og uddøde Kæmpe-Dovendyr — ikke 

 paa nogen Maade lod sig forklare af Dyrets Ungdom, idet det 

 maatte erklæres for umuligt, at den tilsyneladende manglende 

 eller udstødte Tand^) i hver Kjævehælvte vilde være kommet til, 

 hvis Dyrets Livstraad ikke var bleven afbrudt ved dets Ned- 

 styrtning i den Hule, hvor det fandt sin Grav. 



') Jeg er lier gaaet ud fra den ForudsæliiinL', der ogsaa er mine Forgæn- 

 geres, al det er den bageste af Dovendyrenes sædvanlige f Tænder, 

 der mangler. Jeg skylder imidlertid Hr. Museums-Assistent H. Winge 

 den skarpsindige og efter mit Skjøn vel grundede liemærkning, at det 

 tværtimod — jfr. Nothroius — rimeligvis er den forreste, der manglei. 



6* 



