Antikritiske Bemærkn. i Anledn. af Kæmpe-Dnvendyr-Slægten Coelodon. 81 



At Prof. Burm eiste r ikko har hcnyllet den danske Text, 

 nndskylder lian med sit llbekjendtskal) med det danske Sprog. 

 Man vil vistnok indrømme mig, at denne Undskyldning ikke kan 

 tages for god, naar den skal dække over den grove \lisfor- 

 staaelse, at Kraniet af Coelodon i B.s Meddelelse fremstilles som 

 en Tredjedel for lidet! Hvori har da denne Misforslaaelse 

 sin Grund? Blot deri, at Gjenstandene paa den første Tavle i 

 Reinhardts Afhandling erc fremstillede i -is af den naturlige 

 Størrelse! Naar der i Forklaringen til Tab. [, Kig. 1 og 2, ud- 

 trykkelig er tilføjet «-/:3 [med Tal!] af den naturlige Størrelse«, 

 synes det mindre vel forstaaeligt , at dette ikke har advaret 

 Prof. Burm eis ter mod at slutte sig til Originalstykkets Stør- 

 relse ved blot at lægge et Metermaal paa Afbildningen, i Stedet 

 for at raadspørge Maaltavlen S. 280 (28), der øjeblikkelig vilde 

 bragt ham ud af Illusionen, selv om han var nok saa døv paa 

 sit danske Øre. Enhver Slutning, der er grundet paa, at Under- 

 kjæven af Coelodon escrivanensis var saa betydelig mindre end den 

 af Burmeister afbildede formentlige (men uægte) Coelodon- 

 Kjæve, falder derved til Jorden. Man tager næppe fejl ved at 

 forudsætte , at denne uheldige , saa at sige forud fattede Fore- 

 stilling om Coelodon escrivanensis?, Lidenhed har bidraget sit til 

 at lede den ellers saa kyndige Forfatter ind paa den hele Be- 

 tragtning af Originalen som et meget ungt Dyr med et endnu 

 ufuldstændigt Tandsystem osv. 



Hvor vidt Prof. B. har Ret i, at den Omstændighed, at den 

 fjerde Tand i den mindre Tandrække, som han afbilder i Fig. 2, 

 er lavere end de andre, har sin Grund i, at den er lidt yngre 

 end disse, skal jeg lade være usagt. Jeg skal imidlertid gjærne 

 indrømme Muligheden af, at han i dette Punkt kan have Ret. 

 Men B. indrømmer selv, at Reinhardt med Rette har hævdet, 

 at en slig senere Fremkomst af den sidste Tand i hver Række 

 ikke fandt Sted hos de uddøde Slægter Mijlod.on og Scelido- 

 therium; han paastaar imidlertid, at det er Tilfældet hos de 

 nulevende Dovendyr, og han formoder, at Forholdet var det samme 



