94 V. A. Poulsen. 



den kortest mulige Vej^). To eller tre af de øverste Mesofyl- 

 celler hvile paa en enkelt nedre, eller denne sender et Par korte 

 MArme» opad, til hvilke atter flere "Palissadecellem støtte sig. 

 Et Tværsnit af et yngre Blad, i hvilket Luftrnmmene selvfølgelig 

 ikke ere udviklede, ses Tab. VII, Rg. 1. 



Bladspidsen er but eller utydelig tvetandet ved en svag 

 Indbugtning. 



Nerven i Bladmidten er omgiven af en tykvægget Skede 

 [Tab. VII, Fig. 1], som laber sig henimod Spidsen, hvor der af 

 Karstrængens Elementer kun blive nogle Ring- og Skruetrakeider 

 tilovers. 



Inden vi forlade de vegetative Dele af Mayaca lagoensis, 

 med hvilken M. VandellU næsten ganske stemmer overens, maa 

 vi omtale 



IV. Blomsterstilkene. 



Disse afvige i adskillige Henseender fra Hovedstængelen. 



Deres Overhud er mere smaacellet og tykvægget og derhos 

 forsynet med Spalteaabninger. tinder denne Overhud ligger der 

 en af afrundede, klorofylholdige Parenkymceller med mellemlig- 

 gende Intercellularrum bestaaende Bark, og i denne findes sex 

 af Skeder omgivne Leptomstrænge [Tab. III, Fig. 3, l\ regulært 

 fordelte; imellem dem findes luftfyldte Lakuner (der dannes ana- 

 logt med Hovedaxens), aitsaa sex i alt. Derpaa følger Inder- 

 barken, hvis allerinderste Cellelag er uddannet som en forvedet 

 Skede eller Endodermis; Cellerne heri ere alsidig fortykkede 

 [Russow's O-Skede]. Centralcylinderens noget tykvæggede 

 Grundvæv indeslutter sex Mestomstrænge, med hvilke Barkens 

 Leptomstrænge i Stilling korrespondere; Karrene i disse Mestom- 

 strænge ere snævre [cfr. Tab. IV, Fig. 7J. — Mayaca VandellU 

 forholder sig paa analog Vis. 



') Cfr. Physiol. Anatomie, 1884, p. 188. 



