140 Eug. Warniiiig. 



Samtidighed mellem disse Dele, og ved at de ligge tæt ved 

 eller op til hverandre, kort sagt: ved i mindre (irad at være 

 Insektblornster og i højere Grad Selvbestøvere end hine. Sam- 

 menlignes alle Grønlands Sileneer med vor egen Tloras, finder 

 jeg, at disse i det hele have større iJlomster, livligere Farver 

 og stærkere Duft end hine. 



Saxifraga-Slæglen har jeg nærmere omtalt i Bolan. 

 Tidsskr., 1886. Bd. 16. Derfor her blot Resultaterne i stor 

 Korthed, i sin Monographie af Slægten siger Engler (S. 26): 

 »Die Bli'ithen aller Saxifragen sind protandrisch , d. h. ihre 

 Staubblåtter entwickeln sich vor Entfaltung der Narhe und ver- 

 ståuben, ehe die Narbe in der Lage ist, den Pollen ihrer Bliithe 

 aufzunehmeu". Blot Saxifraga crassifolia^ S. liyulata og andre, 

 i Himalaja hjemmehørende. Arter afvige, idet de ere proterogyne 

 (Botan, Zeitung 1868, 838), hvilket han benytter tillige med 

 andet til Begrundelse af en egen Slængt for disse {Bergmia). 

 Axel I og Herm. Muller angive ligeledes alene eller fortrinsvis 

 Proterandri; særlig den sidstes Angivelser om Alpeblomsterne 

 interessere os her: af 13 undersøgte alpine Arter vare 9 ud- 

 præget proterandriske, 3 udpræget proterogyne og 1, nemlig 

 5. oppositifoUa, vaklende mellem svag Proterandri, svag Prote- 

 rogyni og Homogami. Dikogamien hos de 12 angives hos 

 nogle at være saa stærk, at Selvbestøvning er umulig, hos 

 andre noget svagere, saa at der er en ringe Mulighed for den. 

 De i Hortus Hafniensis af mig iagttagne dyrkede Arter vare alle 

 mere eller mindre stærkt proterandriske, men de arktiske, som 

 jeg har kunnet undersøge paa Stedet selv eller efter hjembragt 

 Materiale, forholde sig saaledes : af 12 Arter ere 5 storblom- 

 strede tydelig mere eller mindre stærkt dikogame (5. cernua, 

 tricuspidata , Ilirculus (efter Materiale fra Spitzbergen og Dan- 

 mark), aizoides og Aizoon)\ 2 kunne vel være udpræget diko- 

 game, men ogsaa nærme sig til eller helt være homogame 

 [S. decipiens og siellaris), og den først nævnte er udpræget Selv- 

 bestøver; men ved Siden af disse findes der ikke mindre end 



