Notæ Teuthologicæ. 7. (Scæurgus, Pteroctopus.) 57 



hæftede i Nakkens Midtlinie, og at der til deres Fasthæftning 

 var uddannet en særegen Hæftepude paa dette Sted (V. S. Overs. 

 1880, T. III, fig. 3—4, 5). 



Men i Forbindelse med Ejendommeligheder af endnu større 

 Betydning end den, der adskiller Art fra Art i samme Slægt og 

 altsaa i systematisk Henseende af mindst subgenerisk eller ge- 

 nerisk Værd, synes Hektokotyleringens Uddannelse paa venstre 

 Side hos Oktopodslægten Scæurgus og de senere dermed forenede 

 Former at være. Historisk maa det herved allerførst erindres, 

 til Imødegaaen af urigtige Hentydninger paa det modsatte, at 

 Slægten Scæurgus ingenlunde af Prof. Troschel blev oprinde- 

 ligen udskilt fra de øvrige Oktopoder, der havde Hektokotyleringen 

 paa højre Side, paa Grund af dens Venstrevendthed i dette For- 

 hold, men hovedsageligen fordi dens Hud paa Rygsideii var 

 ligesom bepantsret med tætstillede, stjerneformede Kalklegemer, 

 og et saa usædvanligt Udstyr af Huden, naar del viste sig kon- 

 stant, maatte hos enhver Kjender af Cephalopoderne indrømmes 

 at være af en generisk Betydning; med dette Udstyr forenede 

 sig da det særegne i Hektokotyleringen. Først derved , at en 

 anden Art, Octop. unicirrhus eller O. Coccoi viste sig ligeledes 

 med venstrevendt Hektokotylering og derfor nærmest blev 

 stillet sammen med den oprindelige Scæurgus, kan man sige, at 

 her (maaske?) blev «ene» taget Hensyn til Hektokotyleringen. 

 Men skulde det samme "aleno af den Grund blive paastaaet 

 ogsaa for den tre die Arts Vedkommende, der i nyeste Tid 

 henstilles i Scæurgus-S\æglen (cfr. W. Hoyle, Report, S. 14, efter 

 liberi, Bull. Soc. malacolog. Ital. 1880, IV, p. 12), saa maa 

 jeg bestemt hævde, at det venstrevendte her kommer til at op- 

 træde med flere væsenlige Ejendommeligheder, der forlængst 

 have bevæget mig til at opfatte denne Oktopod som slægtsfor- 

 skjellig fra de andre mig bekjendte Former. Min Opfattelse 

 støttede sig ikke alene til de saa usædvanlig stærke Hududvik- 

 linger langs ud med Armenes Sider, som jeg nu forøvrigt af 

 Manuel de Conchyologie 1882, p. 354, ser at have foranlediget 



