Notæ Teuthologicæ. 7. (Hectocotylatio præcox.) 73 



forsker ikke kan staa som taus og ørkesløs Tilskuer, men maa 

 træde i Opposition. 



Uagtet L'dføriigheden har denne Imødegaaen dog her ikke 

 kunnet berøre flere vigtige Forhold ved Hektokotyjeringen , som 

 jeg ved forskjellige Anledninger i mine mundtlige Meddelelser i 

 D. li. D. Vidensk. Selskab har bragt under Omtale. Saaledes 

 ikke den mellem min Kollega ved Lniversitetet i Salem, Prof. 

 A. E, Verrill og mig herskende Uoverensstemmelse m.ed Hensyn 

 til Hektokotylationens Fræcocitas, eller særdeles tidlige Optræden 

 i det Mindste hos mange Cephalopoder, hvorom netop den ene af 

 de tre Slægter, der vare Gjenstand for den tvungne indpodning 

 paa Sepiol in - Stammen , giver en særlig Oplysning, nemlig 

 Idiosepius. Heller ikke den falske Hektykotylering, Pseudo- Hecto- 

 cotylatio ^ der saa vildledende dukker op i flere teuthologiske 

 Skrifter og som har sin Oprindelse fra en uklar Opfattelse af 

 Hektokotylationens Begreb og Natur og suger sin stadige Næring 

 fra denne. 



Til disse og lignende Emner, der staa i den allernøjeste 

 Forbindelse med de i denne Afhandling drøftede Forhold, agter 

 jeg derfor i særlige Afsnit at vende tilbage. 



Del endelige Resultat af den forudgaaende lange Drøftelse 

 af Indvendingerne imod Hektokotylationens Betydning for Blæk- 

 sprutteformernes naturlige Gruppering, eller for deres Systematik, 

 har jeg til Slutning kun at gjengive i hin sammentrængte Form 

 eller Udtalelse, jeg satte i Spidsen for Afhandlingen: 



« Hectocotylatio 

 bene observata et rite considerata dimdonibus naturæ semper congruit; 

 incongrua divisionibus, eas arbitrarias et factitias esse indicat. n 



