Et Par Bemærkninger om Yergils Stil. 



Af 



J. L. Issiiig. 



(Meddelt i Modet den 15. April 1887.) 



Vergils store Betydning i Litteraturens Historie beror væsentlig 

 paa hans Stil. Den Forening af Slijønhed og Værdighed, af 

 Ynde og Storhed, som betegner den, vandt strax hans samtidiges 

 største Beundring, og igjennem mange Aarhundreder gjaldt han 

 for det ypperste Mønster, som alle maatte danne sig efter. Et 

 Omslag i denne Betragtning er vel egentlig først kommet frem 

 i det sidste Aarhundrede under Indflydelse af de stadig voxende 

 Fordringer til Realisme, Simpelhed og Naturlighed. Nu hører 

 man ofte Tale om det usande og affekterte, det overdrevne og 

 opskruede hos Vergil, og man kan undertiden se Lærere og 

 Disciple kappes om at gjøre sig lystige over ham. Og ganske 

 vist er Vergil ikke en primitiv Digteraand , men en Efterligner, 

 og del er ikke blot Homer, der ligger forud for ham og er hans 

 Hovedkilde, men ogsaa hele den alexandrinske Digtekunst, hvoraf 

 han nærmest er udsprungen, og som han nærmest maa siges 

 at tilhøre, men rigtignok som dens Kulminationspunkt. Han 

 har det store Fortrin for Alexandrinerne, at der er Alvor og 

 Føleise i ham, og det episke Digts Værdighed svækkes ikke ved 



