.1. \. Madvigs vi(leiisk;ilj('li;:e Betydning. 99 



i (len sidsle Halvdel af del l'uregaaende Aarluindrede sysselsat 

 Verden, uden at nian doi; var kommen l.osninjicn synderlig 

 nærmere, fordi man plejede at gaa iid fra Synspniikter, der 

 viste ganske andre Steder hen. Man vilde tage Sagen grundig, 

 og greb saa altfor langt tilbage. Sprogels Tormer, mente man, 

 maatte belegne logiske Kategorier. Casusformerne skulde ud- 

 trykke "Aarsag, Virkning og Vexelvirkning- , Verbernes Modi 

 skulde udtrykke "det virkelige, det nødvendige og det mulige", 

 o. a. 1. Sætningens Indhold forvexledes med Udtrykkets Form, 

 der, som ^]. udtrykker sig S. 105, »svarer til Subjektets almin- 

 delige og uforanderlige Bevægelse i Sammenknytningen af en- 

 kelte Forestillinger lil udsigelige Totalforestillinger, og kun 

 adskiller sig i Enkeltforestillingernes Bevægelse og .Midlerne til 

 at gjøre Sammenknytningsmaaderne tydelige for Tilhøreren«. 

 Formen er ikke afhængig al Sætningens Indhold; det er netop 

 dens Bestemmelse at passe til ethvert Indhold. M. gjør op- 

 mærksom paa, at disse Sprogfilosofers tilsyneladende a priori 

 deducerede Former i Virkeligheden, uden at man gjorde sig det 

 klart, vare laante fra Latin, Græsk og Sanskrit. Systemet pas- 

 sede altsaa fortræfTelig paa dem. Disse formrige Sprog ansaaes 

 derfor som de fuldkomneste og som de, der bedst gjengav Tanke- 

 livets Bevægelser. Man lukkede Øjet for at andre, langt simplere 

 Sprog, der taltes af Nutidens mest dannede Folk, gjorde det 

 samme lige saa fuldstændig, og at "kunstigere og rigere Form- 

 systemer fandtes hos Folk, der stode og altid havde staaet paa 

 et meget lavt Trin af Aaudsudvikling". i Ordforraadet kan der 

 paavises en Bække enkelte Forestillinger, der have spillet en 

 Bolle i Folkenes Liv, men i Grammatiken er det forgjæves at 

 søge Oplysning om Folkets Verdensanskuelse. "Betegnelsen af 

 de grammatiske Forhold kau ikke tænkes sket efter en abstrakt 

 Opfatning og inddeling af dem, men eftersom de i enkelte 

 Nuancer viste sig og fremkaldte Trangen, der da tilfredsstilledes 

 ikke efter omhyggelig Betænkning, men ved det, som Idéasso- 

 ciationen tilbød som det nærmeste, saaledes at vel ved flere 



