112 J.L. Ussing. 



Og efter at dette Værk i mange Aar havde været udsolgt, nu 

 paa ny tilgængelige i "iden Udg. 1887. Hertil kom Udgaven af 

 Cato maior og Lælins med kritisk Fortale 1835, og endelig hans 

 store Hovedværk, "Ciceronis de finihus bonorum et malorum libri 

 V", 1839 (3die Udg. 1876). Alt dette drejede sig om Cicero, 

 der selvfølgelig maatte være en Hovedgjenstand for hans Stu- 

 dium; men ogsaa latinske Digtere havde meget at takke hans 

 Kritik for. Om Juvenal skrev han et Par fortrinlige Program- 

 mer 1830 og 1837, om Lucrets (de lacunis aliquot codicum 

 Uucretii) 1832, ogsaa optagne i Opuscula, og i 1843 udgav han 

 tilForelæsningsbrug "Poetarum aliquot Latinorum carmina selecta«. 

 Senere henvendte han sin Opmærksomhed særlig paa Livius, 

 som han allerede i Studenteraarene havde gjort til Gjenstand 

 for et omhyggeligt Studium. 1860 udgav han de epokegjørende 

 "Emendationes Livianæ« (2den Udg. 1877), som saa 1861^ — 64 

 efterfulgtes af hans Textudgave af denne Forf. i 4 Bind, hvoraf 

 stadig snart en snart en anden Del udkommer i nye Udgaver. 

 Hele sit Liv igjennem meddelte han snart hist, snart her be- 

 tyduingsfulde Rettelser til græske og latinske Forfattere, som 

 han under Læsningen var kommen til al gjøre, og ogsaa her i 

 Selskabet have vi hørt interessante textkritiske Foredrag af ham, 

 som 3. Dechr. 1869 og 24. Febr. 1871. Endelig samlede han 

 paa sine gamle Dage den hele store Skat af Textrettelser, han 

 havde liggende, og udgav dem med en almindelig theoretisk 

 Fortale som "Adversaria critica" i 2 tykke Bind 1871 — 73, hvortil 

 endnu i 1884 blev føjet, et 3die. 



iMadvigs kritiske Fremgangsmaade er bekjendt nok og, 

 takket være hans Bestræbelser, den er ikke hans Særeje, men 

 er optaget af alle. Den bestaar simpelthen i al klare sig 

 Kildernes, d. e. Haandskrifternes, BeskalTenhed og indbyrdes 

 Forhold, og saa, efter Fjernelsen af de upoalidelige og dem, 

 der vise sig kun at være Afskrifter af andre bekjendte, at grup- 

 pere de brugbare efter deres Slægtskab med hinanden og deres 

 tilsyneladende Nærhed til Originalhaandskriftet, for da at udfinde 



