.1. N. Madvigs videnskabelige Betydning. ||7 



Skjmidt han, takket være hans viduiulerlige Hukommelse, var 

 mere hjemme baade i Oldtidens og den nyere Tids, ikke mindst 

 Fædrelandets Historie, end de tleste, og skjøndt han, især i 

 sine ældre Dage, havde stor Lyst til at fortælle og hans For- 

 tællemaade var lige saa klar som hans filosofiske Udviklinger, 

 laa det dog ikke ret for ham at skrive Historie. Han har i sine 

 Livserindringer leveret en mesterlig historisk Skildring af IJorn- 

 holm, som den var i hans Barndom, og han har i den øvrige 

 Del af Bogen givet overordentlig værdifulde Bidrag til Samtidens 

 Historie; men han skriver kun, hvad han selv havde set og op- 

 levet, ikke hvad han havde hørt eller læst sig til, I hvad der 

 fortaltes om fjernere Tider opdagede hans kritisk prøvende Aand 

 let, hvad der var skjævt og uklart. Dette maatte han rette, og 

 rette saa eftertrykkelig, at Vildfarelsen blev aabenlys for alle; 

 men at give en sammenhængende Fremstilling, hvori meget, ja 

 det meste maatte blive Gjentagelse af, hvad andre havde skrevet, 

 kun rettet hist og her, og af og til sét i en ny Belysning, det, 

 syntes han, kunde overlades andre. Han vilde grave og rense 

 Vingaarden , binde Bankerne op og beskjære" dem; Høsten, 

 tænkte han, blev nok besørget. Hans Ldgave af Cicero de 

 Finibus |I839|, hvor han af egen Drift leverede el fuldfærdigt — 

 man behøver vist ikke at tilføje: mønsterværdigt — Arbejde, 

 staar psychologisk sét ene i hans Forfattervirksomhed. Da han 

 havde udgivet »Emendationes Livianæ« (1860), vilde han helst 

 lægge Livius hen for at tage fat paa andre Opgaver, og det var 

 kun hans Venners, jeg tør vel sige: mine egne. Forestillinger 

 om, al det var Lrel selv at gjøre alt det grove Arbejde og lade 

 andre høste Lønnen, der bevægede ham til at levere den Ud- 

 gave af Livius, som spiller en saa anselig Rolle i den filo- 

 logiske Litteratur. Han stillede som Betingelse, at jeg skulde 

 hjælpe ham, og jeg maatte finde mig i, at ogsaa mit Navn blev 

 sat paa Titelbladet, og at en lille Afglans fra Mesteren ogsaa 

 faldt paa mig. Ganske paa samme Maade gik del med hans 

 sidste Hovedværk: Den romerske Stats Forfatning og Forvalt- 



