.1. N. Madvigs videnskabelige Uet>dniiig. 123 



undringsværdig Skabning, som kun kunde udføres af en Mand 

 med hans uhyre Detailkundskab, men den juridiske Skarpsindig- 

 hed er ham dyrebarere end Historiens virkelig overleverede Gang. 

 Hans «Staatsrechl» er et kunstigt System, hvor firundbegreber, 

 der ganske sikkert aldrig have foresvævet Komerne , opstilles 

 og gjennemløres med stor Konsekvents, og Kjendsgjerningerne 

 tvinges til at bøje sig for dem. Systemet er ham alt; ••Institu- 

 tionernes historiske Udvikling hører ikke herhen" M. Som om 

 en historisk Opgave kunde behandles anderledes end historisk. 

 Ved en modsat Fremgangsmaade kommer man til falske Kesul- 

 tater, noget som kunde undskyldes hos Hegel, men ikke hos 

 Mommsen. Historiens Udvikling beror jo ikke paa det System, 

 vi finde Behag i at abstrahere os; men den indre Nødvendighed 

 modificeres ved Øjeblikkets Trang og Omstændighedernes Krav. 

 Det, som Madvig har givet, er en Skildring af llomerstaten, 

 som den historisk har udviklet sig, og i Sandhedens Interesse 

 maa man takke ham for, at han ikke har villet give andet. — 

 Den diametrale Modsætning imellem disse to Forfattere forklarer 

 den tyske Kritiks Stilling til Madvigs Værk. Man kan give 

 de tyske Kritikere Ret i, at Madvigs Behandling af Kejsertiden 

 og dens Institutioner staar tilbage for hans Behandling af Re- 

 publiken; Kejsertiden har ikke i den Grad som Republiken hørt 

 til hans Ungdoms Studier, og han har paa dette Omraade ikke 



und nocli dazu eine I\eigu[ig zu niclit ganz naturliclien und besonnenen 

 Kombinationen und Hypolliesen , geht notliwendig daraus elwas Sctiiefes 

 und Gel<unsteltes hervor, selbst In der spåteren geschlchtliclien Zeit, 

 wie es sicti in der theoretischen Konstruktion der kaiserlichen Staats- 

 verfassung zeigt, wie gern man aucli den Sctiarfsinn und die ausser- 

 ordentiiche Gelelirsamkeit des Verfassers und seine ganz einzig dastehende 

 Beherrschung des ganzen, ausseriialb der Litteratur iiegenden monu- 

 mentalen StolTes anerkennt und bewundert.« 

 *) Staatsrecht I, S. 94: »Die Kntwickelung der Institutionen . . . getiort niciu 

 in diesem Zuzammenliang«. Ønsker Nogen i Korthed at danne sig en 

 klar Forestilling om Mommsens Methode, da gjennemlæse han den 

 umiddelbart forud for disse Ord gaaende Udvikling af »die stadtische 

 und militarische Amtsgewalt«. 



