126 •!• L. Lssing. 



til fuldstændig Nøjagtighed i Udtrykket syntes ham at tillade; 

 men dette er ham Hovedsagen. Tanken skal gjennemtænkes 

 og overvejes fra alle Sider, og værges mod JVlisforstaaelse alle- 

 vegnefra, og dog er del i sig selv kun én Tanke og skal frem- 

 stilles som saadan. Sætningen synes beregnet paa stærkt kri- 

 tiske og mindre velvillige liæsere; man kunde fristes til at 

 sammenligne den med et INndsvin, der ruller sig sammen for 

 at være uangribeligt. De fleste vilde tinde det heldigere, om 

 en og anden Bibestemmelse var udeladt og betragtet son) selv- 

 følgelig, og om den ene Sætning var bleven opløst i flere; men 

 M. maatte udtømme Begrebet fuldstændig, og Sammenslutningen 

 stod for ham som det korrekte og det naturlige. Det var 

 maaske en overleveret Form. men i ethvert Fald var det en 

 Form, han følte sig vel tilfreds med, naar han i sine Fore- 

 læsninger plejede at sammentrænge Læresætningerne i Para- 

 grafer, der dikteredes for derefter at gjøres til Gjenstand for en 

 friere Udvikling. I saadanne Paragrafer bliver Sproget under 

 den forenede Bestræbelse for Korthed og Fuldstændighed, let 

 tvungent; og, skulde man nævne nogen enkelt Ting, der havde 

 havl Indflydelse paa Madvigs Stil, turde det være rigtigere at 

 nævne Vanen til at udtrykke sig i Paragratform , end at udlede 

 den fra, al han tidlig havde vænnet sig til at skrive Latin eller, 

 som man har sagt, at han skrev latinsk Stil, selv naar han skrev 

 Dansk. Det latinske Sprog kræver ikke mere end del danske 

 en saadan Stil. Den sande Grund ligger i hans Individualitet 

 som den dybe og utrættelige Tænker, hvem det kun var om 

 Sagen selv og om Udtrykkets lligtighed at gjøre; at Publikum 

 kundi! have nogen anden Interesse eller skulde være for mage- 

 ligt til al følge ham, laa udenfor hans Tanke. 



Og det samme er jo det charakteristiske for hans hele 

 Forfattervirksomhed , denne Stræben efter Sandheden for dens 

 egen Skyld uden nogen som helst Bestræbelse for at gjøre den 

 yndet eller behagelig for Læseren, man kunde sige uden alt 

 Koketteri. Den Ære, der virkelig tilkom ham, lod han ikke 



